OPERAȚIUNEA BARBAROSA
Stalin a încălcat pactul Soviet- Polonez de non-agresiune
prin a invada Polonia în 1939.
Stalin a încălcat pactul Soviet- Finlandez de non-agresiune
prin a invada Finlanda în 1939 fără nicio declarație de război,
începând Războiul din Iarnă
Finlandezii eroici au luptat împotriva marii Armate Roșii.
Stalin a bombardat Suedia în 1940.
Stalin a încălcat o prevedere a pactului Soviet-German de non-agresiune,
Ribbentrop-Molotov, prin a invada Lituania, Estonia și Latvia în 1940.
Bolșevici au intrat să terorizeze, tortureze și să ucidă oameni
în practica comunistă obișnuită.
Deportările Sovietice cu vagoane de bovine
au afectat mai mult de jumătate de milion de Estonieni, Latvieni și Lituanieni.
Europeni Creștini erau trimiși către Gulag.
12% din întreaga populație Baltică a fost ori deportată către Siberia
ori executată de către Poliția Secretă Sovietică ebraică.
Stalin a apucat o bucată din România de Est în 1940
şi forţat Românii să predea Basarabia, Moldova.
Într-o ipocrizie dezgustătoare,
Aliații au rămas tăcuți la această agresivitate brutală Sovietică.
În schimb, pactul Churchill-Stalin a fost semnat pe 15 Octombrie 1939.
Ministrul de Stat pentru Război, Churchill, a semnat documentele executive
a acestui pact pe 8 Februarie 1940, în Londra.
Aliații nu au dat un rahat pe Polonia.
Ei doar au folosit-o să pornească un război împotriva Germaniei.
Iar acum, încă niciun boicot și nicio declarație de război asupra Sovieților.
Nicio propagandă anti-comunistă în media
și nici "Stalin pornește război".
Nimic.
Încă din 1933, când s-a împrietenit cu Sovtieții,
Roosevelt a menținut consistent relații apropiate cu oameni
ce ori sunt comuniști or simpatizează cu comuniști.
Hitler era foarte conștient că Stalin era pe cale să invadeze Europa.
Suspiciunile sale despre Stalin
s-au dovedit a fi legitime de la căderea Sovieților.
Documentul Nº 103202/06 semnat de Șef de Personal, Kirill Meretskov, în 1940,
a dezvăluit ca Stalin se pregătea să invadeze Europa de Vest în Iulie 1941,
într-o invazie masivă numită "Operatsia Groza" (Operațiunea Furtună cu Tunete).
Este datată pe 18 Septembrie 1940,
3 luni înainte ca "Operațiunea Barbarossa" Germană să fie semnată.
După ce Georgy Zhukov a devenit Șeful Generalilor în Februarie 1941,
planul a fost numit MP 41 (Mobilisatsyonni Plan 41).
Poate fi găsit în așa-zisele "Osobaya Papka",
un dosar ce conține aproximativ 100,000 de documente strict secrete.
În cartea 'Ledokol' (Spărgătorul de gheață), istoricul Rus evreu Viktor Suvorov
ne oferă dovadă convingătoare că Hitler a fost forțat într-un atac preventiv
împotriva a o masivă mașinărie militară Sovietică
gata să invadeze și să distrugă întreaga Europă Vestică.
Suvorov citează documente Sovietice strict secrete, ce dovedesc
Armată Sovietică a fost în întregime construită ca și forță de ofensivă.
Stalin folosea strategia clasică de dezbină și cucerește.
El întâi spera ca Britania, Franța și Germania
să fie expuse, distruse și extenuate
ca Armata Roșie să poată să invadeze teritoriile lor în Vest.
Toate pregătirile bolșevice erau pentru invazie, nu apărare.
Uniunea Sovietică deja mutase divizie după divizie
mai aproape de granița Germană.
Produceau de 5 până la 10 ori numărul de tancuri, mitraliere,
tunuri și avioane ce Germania era capabilă să producă.
Pentru fiecare lună ce trecea, șansele Germaniei se înrăutățeau,
Considerând ambiția pe față declarată a comuniștilor de a cucerii lumea,
nu putea fi niciun dubiu
că Stalin era gata de un asalt asupra Germaniei.
În 1941, Amiral N. G. Kuznetsov era un Ministru Naval Sovietic,
precum și membru a Comitetului Central a Partidului Comunist Sovietic.
În memoriul său după război, el își amintea:
"Pentru mine este un lucru mai presus de orice dezbatere,
Stalin nu doar că nu excludea posibilitatea de război cu Germania lui Hitler,
din contră, el considera astfel de război inevitabil...
Stalin a făcut pregătiri pentru război late și variate,
începând pe date... ce el înuși a selectat.
Hitler i-a stricat calculele."
Germania și Italia au aflat de planul Sovietic de atac asupra Europei
și pregătit un contra atac: Operațiunea Barbarossa.
Pe 22 Iunie 1941, Hitler a invadat Uniunea Sovietică într-un atac preventiv.
Acest atact German preventiv
a salvat Europa de Armata Roșie, cel puțin o vreme.
Stalin era pe cale să atace Europa Vestică cu 3 milioane de soldați
când au fost prinși cu pantalonii jos,
în timp ce soldați Germani purtau curele gravate cu cuvintele
Gott mit uns, Dumnezeu cu noi, intrau acum în teriroiul Roșu anti-Creștin.
De la Baltică până la Marea Neagră,
soldați Germani se puneau în poziții să lanseze invazia.
Cele mai brutale bătălii în istorie scrisă
au avut loc pe frontul de Est, ce s-a întins până la Germania
prin Uniunea Sovietică, Ungaria, România, Bulgaria,
Balcani, Ucraina, Belarus, Polonia și statele Baltice.
Pe aceste teritorii, cei mai curajoși soldați Europeni și-au sacrificat viețile
pentru a elibera Europa de teroarea bolșevică.
Ucrainieni, Ruși, Estonieni, Latvieni și alți Est Europeni
au întâmpinat Germanii în timp ce erau eliberați din sclavie
și tortură îndurată înainte sub mână Sovietică.
Femeile localnice binecuvântau Germanii ce treceau.
Femeile au dat soldaților mâncare
și soldații i-au și ajutat să-și restaureze casele și bisericile.
...satele Germane, ce mai rămase din noi
au fost băgați în vagoane de bovine și trimiși către Siberia.
Destul de multe sate de fapt au dispărut așa.
Și era la propriu o chestiune de ore, dacă nu chiar minute,
până când rândul nostru în Halbstadt venea.
Iar eu înțeleg că de fapt jumătate din Halbstadt au fost exilați.
Iar noi deja stăteam la gara de tren.
Aceasta era în Septembrie 1941, când armata Germană a compleșit Ucraina
și a oprit exilările, au oprit trenurile, au oprit trenurile.
Iar pentru noi a fost ca și cum Dumnezeu ne-a trimis îngerii.
Aici aveam oameni ce vorbesc Germană, ce vorbesc Germană Înaltă,
ce au oprit teroarea ce a fost asupra noastră de 25 de ani,
ce au venit și au deschis bisericile pentru noi și au zis
"puteți avea toate serviciile pe care le vreți."
Era precum în ceruri.
Mama mea, până în ziua în care a murit, niciodată...
nu a încetat să vorbească despre cei 2 ani minunați ce i-a avut,
când armata Germană a venit și a a preluat satele.
S-au mutat la noi.
Au preluat casele, le-am dat de bunăvoie. Ei ar fi putut...
Bunica mea a început să gătească de cât putea
și a fost magnific când Germanii au venit.
Și au setat, aparent, anumite cartiere generale aici.
Au avut niște difuzări radio, anumite stații și tot așa,
dar majoritatea din ei s-au mutat, desigur,
au trecut peste noi și s-au dus în est în lupta câtre Moscova.
Iar apoi au împins către Moscova.
Dar unii rămaseră în spate și noi eram absolut convinși
că Germanii au venit să ne salveze de comunism.
Și niciodată nu a fost vreun motiv să ne schimbăm părerea.
De ce s-o facem? Germanii erau eroi în ochii noștri.
În timp ce Germanii avansau în est, milioane de Ruși au refuzat să lupte pentru Stalin
și, în schimb, s-au predat Germanilor.
Tirania lui Stalin era urâtă de către orice iubitor de libertate, Rus,
atât de urâtă de fapt, încât întregi formații
s-au predat și voluntariat să lupte pentru Germani în schimb,
să-și reia țara din teroarea bolșevic ebraică.
Hitler vedea comuismul drept o otravă pentru Europa
și a decis că scopul său în viață este să îl prindă și să-l distrugă.
Germanii nu aveau nimic împotriva Rușilor ca oameni,
dar de fapt, împotriva comuniștilor.
Mulți Ruși s-au voluntariat să lupte pentru Hitler.
Aproape jumătate de milion de Ruși voluntari au servit pe linia de front
și alți 100,000 sau mai mulți servind în poziții în afara luptei.
Soldați anti-comuniști ai Armatei Eliberării Ruse
purtau uniforme Germane cu insigne Rusești.
În 1944, a fost oficial redenumită:
Forțele Armate ale Comitetului pentru Eliberarea Poporului Rusiei.
Au fost conduse de General Andrey Vlasov, dar sub înalta comandă Germană.
S-au luptat vitejește, în principal în roluri importante împotriva partizanilor comuniști.
General Vlasov și Heinrich Himmler s-au întânlit și au stabilit detaliile
formației unei noi armate masive compusă din Ruși.
Ei au trecut peste ce era numit "Manifestul Smolensk", scris în 1942,
ce detalia obiectivele liberării Rusiei de ocupație comunistă.
Prevedea că în noua Rusie
"...Orice popor va obține libertate națională,
incluzând dreptul la determinare de sine.
Realizarea acestui drept de independență națională și libertate este posibil,
însă, doar după distrugerea lui Stalin și a grupului său."
Himmler și Vlasov au agreat că vor fi inițial
5 divizii organizate din Prizonieri de Război Ruși și muncitori
din teritoriile estice cucerite,
a cărui număr până atunci ajunse la peste 5 milioane.
Hitler de asemenea a format unitățile Einsatzgruppen – pentru eliminarea necesară
a liderilor bolșevicilor evrei însetați de sânge din orașele Sovietice.
Partizani comuniști criminali erau executați și spânzurați
drept pedeapsă pentru ce făcuseră Rușilor Creștini.
Stalin era acum zvonit că suferise o cădere nervoasă.
Adolf Hitler a explicat:
"Voi probabil ați simțit că acesta a fost un amar și dificil pas pentru mine.
Poporul German niciodată nu a avut sentimente ostile față de popoarele Rusiei.
În ultimele 2 decenii, însă,
conducătorii iudeo-bolșevici în Moscova au încercat
să dea foc nu doar Germaniei, ci întregii Europe.
Germania nu a încercat niciodată
să-și răspândească viziunea Național Socialistă către Rusia.
Însă, conducătorii bolșevici evrei în Moscova
au încercat constant să ne supună
pe noi și celelalte popoare Europene conducerii lor.
Ei au încercat asta nu doar intelectual,
dar mai presus de toate prin mijloace militare.
Rezultatul eforturilor lor, în toate națiunile,
a fost doar haos, suferință și foamete."
Înainte de Lupta de la Moscova,
Hitler a reușit în a înfrânge Armata Sovietică și a lua mulți prizonieri.
Apoi, un îngheț de necrezut s-a întâmplat.
40 până la 50 de grade Celsius sub zero.
Frigul a cauzat probleme pentru Germani.
Trupele Germane aveau doar uniforme de vară
și echipamentul le îngheța pe loc.
Niciun tanc nu se putea mișca.
Vremea se intensifica și temperaturile picau.
Timpul în mod decisiv se va întoarce împotriva Germaniei,
și înainte de ultima împingere a Wehrmacht în Moscova, Germania era blocată.
Între timp, Roosevelt a extins Actul Împrumut-Arendă
ce vor trimite și mai mult ajutor financiar și militar către Uniunea Sovietică.
11,3 miliarde sau în jur de 150 de miliarde de dolari astăzi
pentru a salva regimul comunist.
În acel timp o hoardă de trupe Siberiene
au fost aduse din îndepărtatul Est al Rusiei
și aruncați împotriva Germanilor.
Germanii nu au reușit să cucerească Moscova
și în schimb au fost împinși înapoi.
Stalin a simțit nevoia să aibe trupele sale însoțite de unități de blocare,
ordonate să execute pe orișicine se retrage de pe front.
El de asemenea a numit pe orișicine capturat drept trădător
și mai apoi a executat acești foști prizonieri
în timp ce le trimitea familiile câtre tabere.
Trebuie să-ți amintești că atunci când Armata Roșie mărșăluia,
în spatele Armetei Roșii era o a doua armată, armata NKVD
ce avea propriile tancuri, propriile mitraliere și tot așa.
Împușcând înainte, ca nimeni să nu se întoarcă.
Fiul lui Stalin, Yakov Dzhugashvili, a fost capturat de Wehrmacht în 1942.
Wehrmacht a oferit să schimbe prizonieri Germani
cu Stalin pentu returnarea fiului său.
Stalin a respins aceasta și a declarat:
"Eu nu am niciun fiu numit Yakov."
Cu toate că circumstanțele sunt neclare, Yakov mai apoi a murit în captivitate.
Unii spun că a fugit într-un gard ce înconjura tabăra de prizonieri.
Unii spun că a fost împușcat în timp ce încerca să scape.
Apropiindu-se de Stalingrad, Stalin acum a fugit ca un laș din oraș.
Bătălia de la Stalingrad între Germani și Sovieți
a fost luptată pentru control asupra orașului Sovietic, esențial strategic,
ce Stalin a numit după el însuși,
astăzi cunoscut drept Volgograd.
Bătălia a fost una din cele mai sângeroase din istorie,
cu morți militari și civili aproape de 2 milioane.
Refuzul lui Stalin de a retrage Armata Roșie din oraș
a dus la o lungă și măreață suferință
pentru cetățenii înfometați.
În Iulie 1942, Stalin a eliberat un ordin prevenind orice civil,
chiar și femei și copii, din a părăsi orașul.
După ce ofensiva Germană a capturat majoritatea orașului,
Armata Roșie echipată de America
a distrus Germanii cu luptă sângeroasă din casă în casă.
pierderile suferite de Germani au făcut victorie în Rusia imposibilă.
Economia de război nu a fost setată pe mod total de război până în 1943,
adică, prea târziu.
Pe 2 Februarie 1943,
Mareșal Friedrich Paulus în sfârșit s-a predat Sovieților.
300,000 de soldați Germani, Croați, Unguri, Români și Italieni,
incluzând 35,000 de voluntari Ruși luptând pentru Germania
împotriva comuniștilor, au fost acum înconjurați.
Peste 11,000 au refuzat să-și pună jos armele la predarea oficială,
preferând mai degrabă să lupte până la moarte împotriva bolșevicilor.
Până în Martie, toată rezistența a fost anihilată.
Aceia ce au rămas au fost forțați să mărșăluiască în est
sau lucrați până la moarte în tabere de moarte Sovietice.
Istoricii acum au confirmat că din cele 11,237 de scrisori
ce au fost trimise de soldați către familiile lor,
aproape toate au exprimat o dorință și determinare
să lupte împotriva comunismului și să moară luptând pentru Național Socialism
și Liderul Adolf Hitler.
Bătălia de la Stalingrad a fost un punct crucial în război.
După Bătălia de la Kurks pe 5 Iulie până pe 23 August 1943,
Germanii erau în dezavantaj numeric mai mare de 2 la 1
și au suferit daune de aproximativ 203,000,
în timp ce comuniștii au pierdut 803,000.
Germanii nu și-au îndeplinit obiectivul.
Germania a fost forțată într-o retragere completă
în timp ce America deschidea un nou front în Italia.
Germania nu va fi obținut niciodată din nou inițiativa în război.
Germanii erau treptat forțați complet în afara teritoriului Sovietic,
după care, Sovieții i-au urmărit de-a lungul Europei de Est
și până în Germania în 1945.
Germanii acum se luptau în condiții de gheață
și în același timp ofereau protecție mult necesară
refugiaților fugind de comuniștii ucigași.
Mai mulți și mai mulți oameni au fugit disperați în Vest.
să ajungă la siguranță față de comuniști.
Iar apoi, desigur, în 1943, povestea s-a schimbat.
Iar Germanii au fost împinși înapoi.
Iar în evacuare, ei ne-au luat cu ei,
ce a rămas din noi și am mers de bună voie.
Nu eram duși cu armele țintite spre noi.
Dacă rămâneam în spate, comuniștii ne-ar fi luat și executat sau
trimis către Siberia,
așa că ne-am mișcat foarte dornici, ne-am retras cu Germanii...
Știi, aici noi megream către Reich, către Germania,
ce întodeauna a fost în mințile noastre un loc fictiv.
Noi credeam absolut în Adolf Hitler.
Noi credeam în natura luptei sale,
în meritul luptei sale.
Am avut acești soldați Germani magnifici protejându-ne tot drumul
și noi mergeam în Reich.
Așa că, erau, multe cântece
de-a lungul drumului la început în toamnă.
Erau toți aceștia din Tineretul Hitler cu hainele lor frumoase și energici
Pe biciclete şi ne Ofereau apă proaspătă,
iar fetele găteau, și ne serveau cafea.
Întodeauna eram hrăniți de armată.
Ei aveau bucătării, bucătării de teren, călătorind.
Apoi iarna a venit și mâncarea era puțină,
caii se îmbolnăveau, drumul se strâmpta.
Era extrem de frig.
Când mă gândesc la război și la drum,
Nu mă gândesc la foamete pe căt la frig. Era mereu, mereu frig.
Aceasta este ce îmi amintesc.
Iar apoi, desigur, odată ce iarna a venit, a devenit din ce în ce mai greu.
A trebui ca deseori să stăm peste noapte în case stranii.
Armata confisca locuințe, și punea refugiați în ele.
Armata ne-a protejat până la capăt.
Armata nu ne-a dezamăgit vreodată, nu ne-a dezamăgit pănă la capăt.
Gândește-te de asemenea că Germania, în acel timp, nu avea nevoie de refugiați.
Ei înfometau, se zbăteau, nu aveau nimic.
Ne-au primit ca și familie.
"Scopul acestui front nu mai este protejarea națiunilor individuale,
ci siguranța Europei, și prin urmare salvarea tuturor." - Adolf Hitler
PEARL HARBOR
În timp ce soldații pe teren se luptau să sfârșească războiul,
politicienii din frunte făceau tot ce puteau,
pentru motive politice să continue conflictul.
În Octombrie 1940, când Germania era în control total al războiului European,
nu era nicio șansă de victorie Britanică,
decât dacă S.U.A. este trasă în conflcit.
Un membru proeminent al Cabinetului de Război, Lord Arthur Greenwood,
a oferit evreiilor o nouă ordine mondială în speranța că ei vor sprijini
aducerea Americii ezitante în conflict de război așa cum au făcut
în 1917 cu Declarația Balfour,
ce a promis Palestina evreiilor în schimbul intrării Americii.
Greenwood a făcut o declarație profetică:
"Când vom fi obținut victorie, și cu siguranță va fi..."
Greenwood promite:
"În reconstruirea societății civilizate după război,
ar trebui și va fi o oportunitate reală pentru evrei oriunde
să facă o contribuție distinsă și constructivă."
Și că:
"10 milioane de băieți Americani vor fi necesari pentru treabă."
America va fi intrat în război 14 luni mai apoi.
Chaim Weizmann i-a zis lui Churchill în Septembrie 1941:
"Am reușit să tragem Statele Unite în Primul Război Mondial
și dacă ei, America, fac ce noi cerem
în legătură cu Palestina și forțele armate ebraice,
atunci putem să facem evreii din America
să tragă Statele Unite și în acest război."
Deja în 1939, General Brigadier George Van Horne Mosely
a expus planul în New York Tribune:
"Războiul acum propus este pentru scopul de a stabili
control ebraic în toată lumea."
Cu toate că Imperiul Britanic deja avea resurse vaste
și milioane de bărbați la dispoziția sa, Churchill și Roosevelt
acum aveau să împingă America să intre în război.
Poporul American niciodată înainte în istorie nu a fost așa
anti-război sau așa unit în căile sale precum a fost în 1939,
în legătură cu a sta departe din ceea ce ei vedeau doar un alt răzobi civil European.
Sondajul Gallup arăta că 94% din poporul American
era absolut împotriva participării în război când a început în Septembrie 1939.
Oamenii de rând erau obosiți de aceste războaie.
În ciuda acestui fapt, Roosevelt a forțat legi prin Congres
în contradicție cu presupusa neutralitate Americană.
În 1939, Roosevelt a anulat Actul de Neutralitate S.U.A.
în favoarea unei provizie de armament unilaterală inamicilor Germaniei.
Anul după ce Roosevelt a întocmit Actul de Împrumut-Arendă,
ce oficial a sfârșit fațada sa de a fi neutru în război,
el de asemenea le-a permis cetățenilor Americani să se alăture forțelor aeriene Britanice.
Într-o încălcare de lege internațională,
Roosevelt a îghețat toate bunurile Germane în America,
și a anunțat un embargo împotriva națiunilor agresoare.
Un miliard de dolari în ajutor împrumut a fost trimis către Britania.
Benjamin Gitlow, membru fondator al partidului comunist American,
a scris în "Eu Mărturisesc" în 1940:
"Când am fost în Moscova, atitudinea către Statele Unite
în cazul unui război a fost discutată.
În privat, era opinia tuturor liderilor Ruși cu care am vorbit
ca rivalitatea dintre Statele Unite și Japonia
trebuie să erupă într-un război între aceste 2 națiuni."
Deoarece Roosevelt era foarte conștient de măsura sentimentului popular în această chestiune,
în mod repetat a mințit poprul American despre dragostea sa pentru pace
și determinarea sa să țină Statele Unite în afara războiului,
în timp ce simultan făcea tot ce putea în puterea sa
să ducă și Europa și America în război.
Precum și în cazul Germaniei,
Japonia de asemenea a rupt lanțurile dobânzii lui Rothschild
și a simțit un miracol economic și o renaștere națională.
Nu putea fi permis.
Japonia trebuia eliminată pentru a deveni din nou vaca de muls a bancherilor.
Pe 23 Iunie 1941,
Ministrul de Interior al S.U.A, Harold LeClair Ickes,
a scris într-o notificare lui Roosevelt:
"Niciodată nu va fi un timp mai bun
să oprim transportul de petrol către Japonia precum acest moment.
S-ar putea dezvolta din embargoul petrolului către Japonia, o astfel de situație
încât ar face nu doar posibil,
ci și ușor să intrăm în acest război într-un mod efectiv.
Iar, dacă în mod indirect suntem duși în război,
am evita critica cum că am intrat ca și aliat al Rusiei comuniste."
Roosevelt era, desigur, încă în cautare disperată de de motiv să intre în război.
El atunci a înghețat toate bunurile Japoneze în America
și mai apoi a forțat un embargo petrolier asupra Japoniei într-un act internațional de ostilitate.
Ca și rezultat direct, Japonia acum pierduse 75% din comerțul naval
și 88% din petrolul importat.
Aceasta a dus către Japonia neavând resurse suficiente
să continue războiul cu China.
Pentru a evita război, Japonezii întâi au intrat în negocieri cu oficiali S.U.A.
care cereau ca Japonia întâi să se retragă din China comunistă
înainte ca vreun embargo să se termine.
Roosevelt, desigur, știa că Japonezii
nu s-ar lăsa vreodată pe ei înșiși umiliți în așa fel.
Dacă Japonezii refuzau, embargoul avea să continue
și s-ar fi prăbușit din strangulare economică.
Dacă se supuneau și retrăgeau toate trupele de pe continent,
comunismul ar fi măturat Asia de est,
exact cum s-a întâmplat după război,
rezultând în China comunistă și Războaiele în Korea și Vietnam.
Japoneziilor li s-a o monedă cu 2 capete:
să moară de foame ori să moară de comunism.
Ei au decis să respingă ambele aceste opțiuni și să lupte în schimb.
Ministrul de Război, Henry Stimson, a spus în jurnalul său:
"Înfruntăm o întrebare delicată a muncii diplomatice ce trebuie
făcută pentru a fi siguri că Japonia este pusă în situație rea
și face prima mișcare rea - mișcare deschisă...
Întrebarea a fost cum să manevrăm Japonezii
în poziția de a trage primul foc..."
Organizația majoră ce a propagat sprijinul public
pentru implicarea Americii în războiul European înainte de atacul Pearl Harbor,
a fost deștept numitul Comitetul pentru Apărarea Americii prin Ajutor Aliaților.
Pâna la sfârșitul lui 1940, senatorul din Virginia de Vest, Rush D. Holt,
a eliberat o examinare detaliată a comitetului:
"Comitetul are conexiuni puternice cu bănci, companii de asigurare,
firme de investiții financiare, și chestiuni industriale.
Acestea în schimb exercită influență asupra colegilor președinți și profesori,
precum și ziarelor, radio și alte căi de comunicație."
Dacă comitetul reușește să ducă America în război, Holt avertiza:
"Băieți Americani își vor vărsa sângele
pentru profitori, politicieni și "patrioți".
Dacă războiul vine, pe mâinile sponsorilor comitetului alb va fi sânge -
sângele Americanilor uciși într-un război inutil."
În Martie 1941, o listă a majoritatea finanțatorilor comitetului
a fost făcută publică și a dezvăluit forțele
dorice să aducă America în războiul European.
Interese internaționale puternice, în principal ebraice,
erau bine reprezentate.
În înscrierea din jurnalul său pe 1 Mai 1941,
Charles A. Lindbergh, eroul American aviator și lider al păcii,
a expus coaliția ce împingea America în război:
"Presiunea pentru război este înaltă și crește.
Poporul se opune ei, dar administrația pare să
aibe "prada în dinți" și este fixată să intre în război.
Majoritatea intereselor ebraice în țară sunt în spatele războiului
și controlează o enormă parte din presa și radioul nostru
și majoritatea filmelor."
Dr. Milton Eisenhower era fratele Generalului Eisenhower. El a spus:
"Președintele Roosevelt a găsit necesar să ducă țara în Al Doilea Război Mondial
să-și salveze polițele sociale."
Devreme în 1941, parlamentarul Martin Dies
a intrat în posesia unei hărți strategice ce oferea dovadă clară
a intenției Japonezilor de a face un asalt la Pearl Harbor.
Harta strategică a fost pregătită
de către Departamentul de Inteligență Militară Imperial Japonez.
Martin a scris:
"Imediat ce am primit documentul,
l-am sunat pe Ministrul de Stat, Cordell Hull, și i-am zis ce aveam.
Ministrul Hull mi-a indicat să nu spun nimănui despre hartă
și a spus că mă va suna imediat ce a vorbit cu Președintele Roosevelt.
În aproximativ o oră, m-a sunat să îmi spună că a vorbit cu Roosevelt
și ei agreau că ar fi foarte serios
dacă vreo informație legată de această hartă ar ajunge la serviciile de știri...
I-am spus că este o responsabilitate enormă
să rețină astfel de informație vitală de public.
Ministrul m-a asigurat că
el și Roosevelt o considerau esențială apărării naționale."
General Elliott R. Thorpe a servit drept ajutor militar
în Java controlată de Olanda.
În 1941, când Olandezii au descifrat un cod diplomat Japonez,
mesajul interceptat se referea la planul de atac Japonez asupra Hawaii,
Filipine și Tailanda.
El imediat a trimis informația câtre Washington
și rapid a livrat copii ale textului decodificat incluzându-i
pe Președintele Roosevelt, Ministrul de Stat Cordell Hull,
Ministrul de Război Henry Stimson,
Șeful Personalului de Generali de Armată, George Marshall
și Șeful Operațiunilor Navale, Amiral Harold Stark.
Copii de asemenea au mers către Harry Hopkins, sfătuitorul comunist al lui Roosevelt.
Deoarece America și Britania
acum au depistat codurile navale de comunicare ale Japoniei,
toate codurile Japoneze importante au fost descifrate.
Roosevelt știa despre atacul surpriză ce venea,
dar niciun avertisment a fost trimis comandanților de la Pearl Harbor.
Inteligența Navală a interceptat și tradus
numeroase trimiteri navale Japoneze, unele clar dezvăluind
că Pearl Harbor a fost țintit.
Dacă o pauză în relațiile cu America era să vină,
Tokyo ar fi eliberat un avertisment radio special.
Mesajul ce să fie repetat de 3 ori în timpul prognozei meteo era
Higashi no kaze ame, Vânt est, ploaie.
"Vânt est" semnifica America;
"Ploaie" semnifica despărțire diplomatică (război).
Acest mesaj de viitor a fost desemnat așa semnificativ
încât ascultătorii radio Americani în mod constant o căutau,
iar Departamentul Naval a scris-o pe bilete pentru aducere aminte.
Pe 4 Decembrie, Higashi no kaze ame
a fost difuzat și prins de inteligența din Washington.
În timp ce eliberau ultimele provocări Japoniei,
FDR și șeful militar, George Marshall,
ei au pus momeala pentru ca Japonezii să muște.
Ziarul expune că Roosevelt plănuise sa fie război
înainte de atacul de la Pearl Harbor. "Planurile de Război ale lui F.D.R!" - Chicago Daily Tribune
Japonezii ar putea ataca peste weekend! - The Honolulu Advertiser
Japonia ar putea ataca în weekend! - Hilo Tribune Herald
Japonezii, în speranțele de a obține un avantaj imediat,
au descis să impună cât de mult pericol posibil forțelor Navale Americane.
În dimineața de 7 Decembrie 1941,
avioane Japoneze au decolat de pe portavioane
și au atacat flota Americană la Pearl Harbor în Hawaii,
scufunzând sau dăunând grav 18 nave,
incluzând 8 nave de luptă, distrugând 188 de avioane.
Atacul asupra Pearl Harbor a pornit o nebunie subită a presei
și un val de entusiasm patriotic pentru a intra în război.
Roosevelt și oamenii din jurul său aveau să aibe însfârșit Războiul lor Mondial.
Atacul nu a fost o surpriză.
Roosevelt în mod voit a lăsat 2,400 de marinari Americani să moară fără vreun avertisment.
Din jurnalul lui Henry Stimson,
putem vedea că sentimentul imediat al lui Simson nu era unul de tristețe
sau furie, datorită vieților pierdute la Pearl Harbor, ci defapt ușurare:
"Când știrile au ieșit prima oară, cum că Japonia ne-a atacat,
primul meu sentiment a fost de uşurare, deoarece o criză sosise
Oliver Lyttelton, Manager Britanic de Producție în război,
a fost complet corect când a declarat:
"Este o travestie în istorie să se spună vreodată
că Statele Unite au fost forțate în război.
America i-a provocat pe Japonezi până la un așa punct
încât au fost forțați să atace."
Textul declarației de război a lui Hirohito a apărut o dată în New York Times
înainte ca acesta să dispară din istoria oficială a câștigătorilor.
"Noi prin urmare declarăm război asupra Statelor Unite ale Americii și Imperiului Britanic
pentru a asigura stabilitatea Asiei de Est și pentru a contribuii păcii mondiale...
...A cultiva prietenie între națiuni
și pentru a ne bucura de prosperitate în comun cu toate națiunile
întodeauna a fost principiul călăuzitor a poliței externe a Imperiului nostru.
A fost cu adevărat inevitabil și departe de dorințele noastre ca Imperiul
nostru să fie adus la sabie cu America și Britania."
Hamilton Fish a făcut primul discurs în Congres pe 8 Septembrie 1941,
cerând declarație de război înpotriva Japoniei.
În cartea sa "FDR: Cealaltă Parte a Monedei",
Fish spune că îi este rușine de acel discurs astăzi,
și dacă ar fi știut ce făcuse Roosevelt pentru a provoca Japonia să atace,
el niciodată nu ar fi cerut o declarație de război.
Fish a spus că Roosevelt era instigatorul principal pentru a aprinde fitilul de război,
și în Europa și în Pacific.
FOAMETEA LUI CHURCHILL
În 1943, când Japonia a cucerit exportul important de orez din Burma,
Britanicii au cumpărat cantități masive de orez și l-au adunat.
Churchill apoi a ordonat oprirea mâncării către India
pentru a-și hrăni propriile sale trupe.
Acum o comoditate rară, prețul pentru orez era cu 4 ori mai mare.
Grâul din Australia,
ce ar fi putut fi livrat către Indieni,
a fost în schimb transportat către trupe Britanice.
Chiar mai rău, autorități Britanice coloniale sub conducerea lui Churchill,
de fapt au refuzat oferte din partea Canadei și Americii
de a trimite mâncare gratis către țara înfometată.
Churchill intențional a înfometat mai mult de 4 milioane de Bengali inocenți până la moarte
pentru a pompa resurse în războiul împotriva puterilor Axei.
Churchill îi ura pe Indieni aproape la fel de mult pe cât ura Germani,
deoarece India își dorea independența de Britania.
Gandhi era de asemenea foarte pozitiv față de Hitler.
Mai apoi la o întrunire de cabinet, Churchill i-a învinuit pe Indieni
pentru foamete, zicând că "se împerechează precum iepurii."
Aceste victime nu erau evrei și de aceasta nu auzi vreodată de ei.
Churchill nici nu a încercat măcar să ascundă că ura Indieni și Germani:
"Urăsc Indienii... Sunt un popor animalic."
El de asemenea a spus că Gandhi:
"Ar trebui să fie așternut mână și picior la portile din Delhi,
și apoi zdrobit de un elefant enorm
cu noul vicerege."
Comentariile colorate ale lui Churchill ar putea fi produsul
dependenței sale terminale de alcool
sau doar simpla sa impulsivitate anti-socială.
Ce face totul o tragedie mai mare
este că victimele nu au fost vreodată compensate
iar persoana responsabilă pentru foamete
nu a fost vreodată trasă la răspundere;
În schimb, el a fost lăudat precum un erou.
D-DAY / ZIUA-Z
Europa a fost lăsată slabă și vulnerabilă unui atac
iar câmpurile de petrol din România aprovizionau armata Germană.
Hitler se îngrijora că Aliații vor invada Iugoslavia, Grecia
și națiunile Balcane pentru a tăia provizia de petrol a Germaniei
și să lanseze un atac final asupra Germaniei din sud și sud-est.
Un astfel de atact ar fi fost dezastruos și defavorabil Germaniei,
dar în loc să ia această șansă să pună un capăt războiului,
Churchill, Dwight Eisenhower, Montgomery și George Marshall
în schimb au insistat să facă pregătiri pentru o invazie
în foarte fortificata Franța de nord pentru a prelungii războiul,
să ucidă mai mulți Europeni și să le cumpere timp mult necesar Sovieților să mărșăluiască în vest,
și în final să-i permită lui Stalin
să ia întreaga Europa de Est așa cum se înțeleseră.
Motivul pentru aceasta a fost că Roosevelt și Henry Morgenthau
au avut viziunea unei lumi post-război în care Sovieții și Statele Unite
își vor alătura forțele pentru a pune fundațiile
unui guvern comunist internațional mondial, Națiunile Unite.
În a 6-a oră în a 6-a zi a celei de a 6-a lună a lui 1944,
Forțe Britanice, Americane și Canadiene au traversat Canalul Englez
și au lansat invazia Ziua-Z,
debarcând în Franța ocupată de Germania în coasta de Normandia.
Roosevelt și Churchill de ani de zile au oferit Uniunii Sovietice
ajutor militar și financiar.
Acum, își trimiteau în sfârșit trupele să lupte și să moară pentru comunism.
Aproape 10,000 de bărbați au fost uciși atacând plajele fortificate ale lui Hitler în Normandia.
În definitiv, Operațiunea Overlord a stabilit cu succes
o debarcare inițială de 100,000 de trupe.
Din această bază în Franța de nord,
Aliații au fost întăriți pentru atacul spre Germania.
În același timp, Teroarea Roșie avansa din est,
echipată până-n dinți cu ajutor avansat American de la Roosevelt.
Cu Italia sub anexare Aliată,
Germania acum avea 3 fronturi de apărat: vest, sud și est.
Pentru a le da intenționat comuniștilor
chiar mai mult timp să cucerească și să violeze Europa de Est,
Generals Eisenhower și Marshall au întârziat atacul
Armatei a 3-a a lui General Patton,
mergând până în punctul în care să oprească transportul de benzină către armata lui Patton.
Patton a spus în August 1944:
"În momentul actual, dificultatea noastră principală nu sunt Germanii,
ci benzina.
Dacă mi-ar da îndeajunsă benzină, aș putea merge până în Berlin!"
BATTLE OF BULGE / OFENSIVA DIN ARDENI
Între Decembrie 1944 și Ianuarie 1945,
forțele Germane au făcut un ultim efort disperat să alunge forțele Aliate,
ce a luat Aliații complet prin surpriză
și aproape a răsturnat războiul în cap.
Luptată în pădurile în jurul regiunii montane a Belgiei,
măreața ofensivă Germană va fi cunoscută drept Ofensiva din Ardeni
Forțe Americane au fost întânlite de diviziile Panzer Germane în pădurea Ardeni,
luptându-se împotriva vremii înghețate precum se luptau între ei.
A fost un moment decisiv în Al Doilea Război Mondial,
ce ar fi dat lui Hitler o ultimă șansă să alunge
armatele Aliate apropiindu-se de coastă.
Dorința sa a fost să îi forțeze înapoi la o pace negociată.
Un sfert de milion de soldați Germani
au mărșăluit către frontul Vestic și și-au mutat unitățile
în secret către puncte la est de Ardeni în finalul lui Octombrie.
Aliații au subestimat Germanii
și au crezut că nu au puterea militară pentru un astfel de atac.
În Decembrie, Germanii au avansat şi au încercuit Bastogne,
Apoi au traversat râul Meuse,
Trupe Americane au descoperit trupe Germane în fața și spatele lor.
Mii de soldați Aliați și-au distrus armele
și s-au predat în una din cele mai mari predări în istoria militară.
Muniția era puțină în timp ce batalioane erau la 10 gloanțe pe armă,
iar condiția vremii era încă frig și zăpadă.
Condițiile de îngheț
nu au făcut luptele ușoare pentru oricare din părți.
Degerarea era foarte comună și frigul amar cauza victime aditionale.
Germanii au năvălit să înconjoare Aliaţii din Bastogne din toate părţile.
Dacă doreau, Germanii puteau acum să ia cu ușurință Bastogne,
dar în schimb ei au dat Americanilor un ultimatum pentru o predare onorabilă.
Aliații nici nu vroiau să audă.
Avioane Aliate în schimb au ajuns și au începutsă distrugă și să bombaredeze Germanii,
și să arunce provizii Aliaților,
îndeajuns încăt să facă Americanii să întoarcă cursul.
Pe 3 Ianuarie, Aliații au lansat un contra-atac
și pe 16 Ianuarie, patrule din prima și a 3-a armată
s-au întânlit la nord de Bastogne și au împins Germanii din nou.
Până la începutul lui Februarie, Germanii fuseră împinși înapoi până unde începuseră.
În același timp, Sovieții au luat câmpuri de petrol vitale în est,
ce a cauzat lipsă de combustibil pentru tancuri Germane în Vest.
Această lipsă de combustibil i-a prevenit din a ajunge la râul Meuse
și a lăsat Luftwaffe permanent la sol.
Pierderile Germane au extenuat ultimile rezerve și erau în total 84,934.
Forțele Germane rămase acum vor fi fost alungate înapoi către Berlin.
Bătălia din Ardeni a fost a fost de asemenea cea mai sângeroasă luptă în care forțele Americane au luptat în război, ce a rezultat în 19,000 de morți,
47,000 răniți și 23,000 capturați.
MOARTE DE DEASUPRA
Winston Churchill l-a numit pe profesorul evreu, Lindemann,
sfătuitorul său personal.
Lindemann împreună cu Churchill au decis ca
Germania să fie supusă la bombardament constant, fără restricție,
sau ceea ce victimele au numit, bombardare teroare.
Lindemann a sugerat bombardarea orașelor Germane
și că zone civile ale clasei muncitoare sunt ținte legitime.
Aceste bombarademente au început pe 10 August 1940,
cu bombardarea micului oraș Freiburg.
Aceasta a fost înainte ca Germanii să înceapă să bombardeze orașe Britanice.
Scopul bombardărilor a fost sa distrugă spiritul Germanilor.
Între 1940 și 1945, 61 de orașe Germane
cu o populație totală de 25 de milioane de suflete
au fost distruse de campanii de bombardare de către Aliați.
Aliații în mod specific au țintit civili inocenți.
Multe orașe mari precum Cologne și Essen
au simțit mai mult de 250 de raiduri fiecare.
Strategia intenționată a lui Churchill
a fost să ucidă cât mai mulți civili Germani posibil.
"Poate că data viitoare calea de a o face va fi
să ucidem femei, copii, și populația civilă",
Churchill a explicat.
În 1943, când America în sfârșit a rearmat Britanicii,
civilizația pentru care Germanii s-au luptat așa feroce
era acum înconjurată din toate unchiurile.
Fiecare avion îndreptat spre Germania
era încărcat cu tone de explozibil înalt și bombe incendiare.
Peste orașe, Americanii bombardau
strategic uzinele industriale în timpul nopții,
în timp ce Britanicii intenționat ținteau civili inocenți noaptea,
țintind casele comunităților clasei muncitoare.
Planul a fost să comită cât de multe daune, să distrugă cât mai multe case,
și să ucidă cu cât mai multe femei, copii și bătrâni pe cât este posibil.
Churchill a vrut mai mult de 2 orașe pe luna demolate
până când nici unul nu a mai rămas.
Bombardierul Harris, a promovat bombardarea orașelor.
Orașul pe care a fost cel mai concentrat a fost Berlin. Arthut Harris
În documente din Operațiunea Thunderclap, el a declarat că
el vroia devastarea totală a centrului Berlinului.
Mai multe bombe grele au fost aruncate asupra oraşului Berlin
decât asupra întregii Marii Britanii în întregul război.
"Orașele Germane... vor fi supuse unui chin
cum nu a mai fost simțit vreodată
de o țară în continuitate, severitate și magnitudine...
Pentru a realiza aceasta, nu există limite de violență la care să nu mergem",
a garantat Winston Churchill.
În timp ce roiuri de bombardiere Britanice au început distrugerea sistematică a Germaniei,
tone de explozibile înalte au fost dezlănțuite asupra națiunii,
în timp ce școli, spitale, case, artă frumoasă antică
și arhitectură erau toate distruse.
Aliații au crezut că aceasta va scădea moralul German,
și pe acasă și pe fronturile de luptă, până în punctul în care
colapsul absolut era inveitabil pentru Al Treilea Reich.
În crimele de război oribile instigate de Churchill și Arthur "Bombardier" Harris,
sute de mii de civili Germani acum aveau să fie arși de vii
în furtunile de foc ce au urmat în orașe Germane.
Multe din aceste raiduri consistau în atacuri inițiale folosind bombe de explozibil înalt
să distrugă clădiri, urmate de atacuri folosind mii
de bombe incendiare pentru a da foc tuturor fabricilor,
mobilierului și tapițeriei expuse de explozii.
În acest fel, furtuni de foc erau create sub condițiile corecte,
ce au ars zeci de mii de oameni de vii,
în special femeile și copii rămași acasă,
în timp ce bărbații erau pe front.
Primele bombe explozive au distrus un șir de clădiri,
în pregătire pentru dispozitive incendiare
doborând sistemul de avertisment de raid aerian
și cauzând distrugere masivă și moarte.
Pereți împotriva focului și surse de apă au fost complet distruse.
Când bombardierele zgomotoase au eliberat încărcătura letală,
un crescendo de foc a s-a lăsat asupra orașelor.
Dresden se transforma într-un ocean de foc.
Temperatura aerului a crescut până la 600° Celsius
Vânturi de până la 45 de metri pe secundă absorbeau tot oxigenul în centrul furtunii.
Sute de mii de oameni au fost arși de vii.
Un pilot RAF a spus:
"Erau oameni jos ce erau prăjiți până la moarte în asfalt topit pe drumuri.
Erau arși
și noi aruncam bombe incendiare în acest holocaust.
Mi-a părut foarte rău pentru oamenii în focul pentru care eu am contribuit.
Era malefic.
Mii de bombe de foc aruncate peste tot.
Explozii, căldură, foc, oameni țipând, oameni arzând, oameni în viață,
dar nu a fost o jumătate de oră mai târziu...
când a început să se dezvolte în ceva foarte rău.
Au venit și au aruncat toate aceste incendiare
și apoi, desigur, val după val au venit...
așa că impacturile erau mai grele,
35 de minute, 40 de minute după prima...
bombe au fost aruncate, bombe au fost aruncate în afara clădirii în care el era,
mi-au ucis tovarășul, Harry și...
cam 3 sferturi din oamenii dinăuntru au fost uciși,
şi ieşi afară, şi ieşi într-un cuptor.
Este un cuptor, deoarece noi eram în centrul din Dresden...
A fost...
al doilea val ce chiar a adus tornada în ființă...
deoarece apoi ei au început să arunce 4000 de libre de distrugătoare de blocuri,
4000 de libre de napalm,
ce dacă era aruncat pe orice,
300 de metri în jur
era totul incinerat
pentru a hrăni focul,
Ai vântul venind aceasta-i de fapt o forță de tornadă și nu poți să...
Dezumanizează totul, orice ai simțit înainte...
Au încercat să treacă apa
și primii au rămas blocați în mijloc...
nu puteau scăpa
iar în final...
au fost incineraţi
Ei erau încă în viață...
iar apoi... iar apoi...
ei au explodat.
Val după val de fosfor și bombe incendiare
a căzut peste populația civilă Germană lipsită de apărare.
Mii de bătrâni, femei și copii Germani s-au sufocat
sau au fost arși de vii în pivnițe și tunele unde se ascundeau
deoarece oxigenul era absorbit din ascunzătoarea lor și
tras către foc pentru a hrăni flăcările.
Alți mii erau luați de aer
și trași de vânturi, direct în foc.
Unii au pierit în loviturile de căldură albă.
Căldură îndeajuns de intensă să topească carnea umană.
Oriundeera o fântână de apă sau un canal,
locuitorii orașului săreau înăuntru doar ca să fie mai apoi fierți de vii.
Atacurile au lăsat orașele într-o mare violentă de foc.
Sute de focuri mai mici s-au unit într-o singură măreață conflagrație.
Mari mase de aer erau trase pentru a hrăni infernul,
cauzând o tornadă artificială.
Furtuna de foc în Dresden a fost așa masivă încât piloții au raportat că ale lor carlingi
erau de fapt iluminate de focul măreț.
Sugerea aerului era atât de puternică încât
a smuls copaci și a ridicat acoperișuri de case la mile depărtare.
Panică totală a lovit poporul.
Atunci a devenit așa mare, încât nu mai era nimic rămas.
Ardea totul în jur...
doar ardea, totul, totul ardea.
Iar orașul ardea! Era un foc strălucitor,
întuneric și în același timp focul strălucitor.
Era de nedescris - așa crud!
O femeie și fica ei au ars. Sora mea locuia în casa de alături.
Erau 20 de copii ce locuiau acolo în total.
Ei au fost arși de vii.
S-au pus la genunchii mei, au tremurat și plâns.
Câteva femei ședeau acolo cu burțile despicate, deschise.
Și puteai să vezi bebelușii, deoarece atârnau jumătate afară.
Mulți din bebeluși au fost mutilați.
Lucruri precum acesta, am văzut peste tot.
Și foarte încet, deveneai amorțit.
Omul se purta precum un zombie.
Unii i-au găsit pe cei dragi pierduți...
majoritate, însă, nu.
Când atacul s-a terminat, am ieșit în stradă, către furtuna de foc.
Am văzut oameni morți, dezbrăcațim și m-am gândit: De ce sunt dezbrăcați?
Erau dezbrăcați deoarece hainele lor luaseră foc
și ei le-au rupt de pe trupurile lor.
Nu am văzut atâția morțim precum după acest atac.
"A fost oribil, a fost oribil!
Fica mea a venit la Sachsen Platz, noi am mers pe trepte,
iar acolo nu erau decât cadavre, și fica mea m-a întrebat:
Mami, ce este aceea ce stă acolo?
Iar eu i-am zis: Nu te uita, sunt toate cadavre."
"Era complet fără noimă, este dificil de descris.
Oricum, în întuneric este un bărbat ce vine spre mine
dinspre banca Klein-Schachwitzer și se oprește.
El ține o mica servietă în mână și râde în hohote,
de parcă era nebun. Era înspăimântător.
Am crezut că diavolul umblă pe Pământ și el a zis dintr-o dată:
Noi Polonezii și Cehii, noi am știu, noi știam
și mâine va fi un alt atac.
Am fost în stare de șoc, întâi orașul apoi acest om.
Am stat acolo, încremenită în oroare."
După ce întâi au bubuit de au sfărâmat orăsele țintă,
bombardierele Britanice și Americanecurând s-au întors să atace
grupuri terifiate de refugiați și salvatorii în timp ce încercau să scape.
Aliații au momit civili în afara adăposturilor în deschidere din nou.
Când credeau că totul s-a terminat,
de 2 ori mai multe bombardiere s-au întors cu încărcături de bombe incendiare
și au aprins tot ce a rămas și au răspândit furtuni violente de foc
în locurile unde refugiați Germani au plecat.
Mustangi Americani au apărut jos deasupra orașelor, atacând orice mișca,
incluzând coloane de vehicule de salvade și animale.
Mustangii zburând jos trăgând cu mitraliere în pacienți neajutorați
precum și mii de bătrâni, femei și copii,
toți ce scăpaseră din oraș.
Când ultimul avion a părăsit cerul, orașele erau lăsate în ruine.
Străzile erau pline de șobolani adunați peste mormanele de cadavre.
Oamenii au fost lichefiaţi într-o adunătură galbenă
ce a fost topită în asfaltul drumului și unii au fost lăsați în cenușă.
Milioane de refugiați au fugit din orașe,
luând cu ei cele mai teribile povești de oroare prin care au trecut vreodată.
După atac, am fugit. Dintr-o dată, eram singură, toată lumea s-a împrăștiat
și eu m-am dus către pajiștile pe malul râului Elba.
M-am întors pentru prima oară și m-am uitat în jur și am plâns pentru Dresden.
Am plâns și am plâns pentru orașul meu.
Campania necruțătoare a RAF împotriva Germaniei
în ultimile luni ale războiului a fost o masivă crimă de război
ce nu a servit absolut niciun scop militar.
Cel mai grav dintre toate raidurile a fost cel dezlănțuit asupra la Dresden.
Nu a avut niciun câștig strategic sau tactic în război pentru Aliați.
Dresden nu avea nicio bază militară, niciun centru de comunicare
sau industrie grea sau apărare aeriană.
Era un loc cunoscut drept centru cultural
și unul din cele mai frumoase orașe din Germania.
Acest raid Aliat a lăsat 24,866 de case distruse.
11 mile pătrate de proprietate imobiliară de primă clasă
și comori culturale neprețuite, total devastate.
35,000 cadavre identificabile disponibile pentru identificare
și sute de mii de cadavre de nerecunoscut.
Mai mult de 3/5 din Dresden a fost complet distrus de raidurile de bombardare
ce a durat mai mult de 14 ore.
Deoarece atât de mulți refugiați fugind în est erau din Dresden,
este dificil să spunem exact cât de mulți au fost uciși.
Cei mai onești revizioniști estimează morțile între
un total de 350,000 până la 600,000.
Era numită bombardament teroare printre Germani.
Eu cred că până si unii din piloții Britanici RAF
și Americani de asemenea îl știau drept bombardament al terorii.
Nu se mințeau pe ei înșiși, știau ce fac.
Ei măcelăreau femei și copii
jos sub ei în orașele Germane.
Aceasta a fost consacrată, sancționată de către guvernele Britanic și American.
Această încercare intenționată pentru a ucide cât de mulți oameni posibil,
o încercare intenționată de a arde de pe fața pământului toate orașele Germane
peste o anumită mărime, să zicem 25,000 de oameni.
Cu toții am auzit de Dresden. Dacă nu, ar fi trebuit să auzim de Dresden.
Însă ceea ce majoritatea oamenilor nu știu este că,
aproape fiecare oraș German a suferit o soartă similară, adică
bombardament teribil, devastator și apoi o furtună de foc
ce este creată din aruncarea de bombe de fosfor pentru a aprinde ruinele
rezultate din distrugerea orașului.
Nimic nu m-a pregătit pentru a vedea femei și copii
în flăcări și zburând prin aer.
Nimic nu m-a pregătit pentru aceasta.
După Dresden, am fost... un nebun, mi-a luat 40 de ani să trec peste.
Nu cred că măcar am râs timp de 40 de ani.
Nu puteam măcar să râd.
Am spus-o şi încă o spun.
Nu-i voi ierta vreodată pe oamenii ce au făcut aceste raiduri,
iar aceasta este valabilă pentru ei toți, Churchill, Attlee, toți,
orice ar putea spune.
Ei încă comiteau aceste bombardări în alte oraşe precum acesta
iar apoi, desigur, au încercat să dea vina pe altcineva.
Nu, noi eram presupuşi a fi cei buni
şi am terminat într-o situaţie mai rea.
Ce mă înfurie este că toată aceasta a fost făcută în numele nostru.
Bombardarea teroare a Germaniei în Al Doilea Război Mondial
a lăsat vreo 3 milioane de Germani morți, 500 de mii din ei copii,
până la 10 milioane de răniți și 25 de milioane fără locuință.