Holocaustul este termenul folosit pentru a răspândi convingerea
cum că 6 milioane de evrei au fost uciși de către Germani în Al Doilea Război Mondial,
în principal, prin gazare în camere de gazare improvizate
deghizate înșelător drept camere de duș.
Acest narativ este deseori repetat de Hollywood, prin media
și prin sistemul de școli publice.
Însă, o mișcare în creștere de curajoși savanți, istorici, ingineri,
jurnaliști și alți activiști ai liberei exprimări
au investigat povestea corect politică a Holocaustului
și au găsit-o să fie exagerată și chair falsă.
Acești oameni curajoși sunt astăzi numiți revizioniști,
dar sunt deseori denunțați drept negatori de holocaust de către media.
Această tehnică de etichetare este folosită să descurajeze dezbatere
și discuție despre acest subiect controversat.
Acești revizioniști nu dispută că evreii au fost persecutați,
deprivați de drepturi civile, deportați, internați și forțați să muncească
în taberele de muncă ori că evrei au murit în aceste tabere
și ghetouri în timpul războiului, când bolile deveniseră o problemă majoră.
Nici nu dispută că partizani comuniști criminali,
din care majoritatea erau evrei,
au fost uciși prin împușcare și spânzurare în timpul războiului.
Revizioniștii nu neagă acestor evrei
și altor victime de război demnitatea lor.
Ei nu neagă victimele din a fi amintite
și ei nu neagă a arăta compasiune pentru victime.
Nu contează cum au murit, fiecare și toți aceștia ce au murit sunt o tragedie
precum si morțile a milioane altora în acest război oribil.
Milioane de oameni, majoritatea Europeni,
au suferit și au murit oribil pe câmpurile de luptă,
pe mările înalte și în focul orașelor bombardate într-un conflict
ce, cel mai probabil nu s-ar fi întâmplat vreodată
dacă iudaismul internațional nu ar fi declarat război asupra Germaniei în 1933.
Evidențele folosite de revizioniști
împotriva narativului oficial al holocaustului sunt numeroase.
Noi acum vom trece prin unele din cele mai convingătoare.
În Al Doilea Război Mondia, inamici erau puși în tabere de concentrare
pentru a evita încercări de subversiune împotriva națiunii.
Spre exemplu, dupa atacul de la Pearl Harbor, peste 100,000 de persoane Japoneze
ce trăiau pe coasta Pacificului au fost puși în tabere de Președintele Democrat Roosevelt
cu nicio crimă decât aceea de a fi fost născuți Japonezi.
Ordinul Executiv 9066, semnat de Președintele Franklin Delano Roosevelt,
a fost emis pe premisa cum că orișicine de descendență, Japoneză, Germană și Italiană
nu putea fi de încredere și trebuia tratat drept inamic.
Ei nu erau văzuți drept persoane individuale,
ci precum o amenințare cu care să aibe de-a face aspru.
Prin urmare, mii de Americani de etnie Japoneză, Italiană și Germană
au fost puși forțat și aruncați în tabere de concentrare Americane.
Unii au fost chiar forțați să-și abandoneze propriile case și afaceri.
Prin vagoane de tren, ce erau trimise către taberele de concentrare
la peste o mie de mile depărtare.
Ai fost puși înăuntru-l gardurilor cu sârmă ghimpată
unde mitraliere erau îndreptate spre ei din turnuri.
Au dormit înăuntrul barăcilorinfestate de gândaci
și li se nega medicină adecvată, adăpost și provizii.
Acum, aveam acest gard lanț în jurul taberei,
și locuiam la poate un sfert de stradă de gard,
iar gardul era păzit de soldați
ce mergeau înainte și înapoi cu armele în spate.
Am mers până la gard și am auzit o șoaptă în iarbă.
Eu chiar eram oarecum melancolic față de ce era după gard.
Și mă gândeam: "Știi, obișnuiam să pot face aceasta."
Centre de localizare nu sunt normale și probabil niciodată nu pot fi.
Viața de casă este întreruptă.
Legea pe timp de război a lui Roosevelt restricționa libertățile
și necesita carduri de identitatepentru acești prizonieri.
Niciunul din acești prizonieri nu a fost despăgubit pentru pierderea proprietății
sau pentru timpul petrecut în tabăra de concentrare.
Nicio despăgubire de război nu a fost plătită și niciun film nu a fost dedicat lor.
Postere Americane din Al Doilea Război Mondial
și alte materiale de propagandă centrate pe rasă,
au transformat războiul într-un război rasial.
Au băgat în capul publicului că Japonezii și Germanii
erau mai puțin decât oameni, subumani, chiar egali cu șobolani.
Acestea au cauzat numeroase atrocități împotriva civililor în război
în timp ce soldatul American era învățat că acești oameni nu erau măcar oameni.
Toate taberele ce le-au construit erau în locuri izolate.
Zece din ele împrăștiate prin Vestul American și unele în Arkansas.
Muntele Inimă, Poston și Lacul Tule erau cele mai largi.
Lacul Tule îi găzduia de asemenea pe cei a căror
loialitate era în mod specific investigată de guvern.
Autoritatea Localizării de Război sau ALR le numea "Centre de localizare."
Îmi aduc aminte când spuneau
"Ei bine, ești prizonier pentru propria ta protecție."
Ei bine, ca și copil de 10-11 ani eu știam,
dacă eu eram aici pentru propria mea protecție,
de ce sunt mitralierele îndreptate spre noi și nu exterior?
Am auzit acest tânar, tânăr bărbat strigând și spunea...
după cum îmi amintesc ceva despre cum nu îl pot ține acolo.
Cum că era... era un American.
Și a început să meargă afară și gardianul,
ce era probabil cam 5 metri de el,
la împușcat pur și simplu în stomac.
Taberele de concentrare nu erau de fapt, neobișnuite în acel timp.
Finlanda și chiar și neutra Suedia de asemenea a îchis comuniști
în tabere de concentrare, din moment ce comuniștii nu puteau fi de încredere.
Au fost de fapt finanțatori evrei Britanici
ce au inventat tabăra de concentrare în Boer în Octombrie 1899,
când căutau aur și diamant în Africa de Sud.
În 1933, când iudaismul internațional a declarat război asupra Germaniei,
ei în mod formal s-au stabilit drept inamic al Germaniei,
ce conform legii internaționale,
oferea Germaniei dreptul legal de a dezarma și închide evrei Germani.
După repetate tentative de subversiune, ucideri
și teroare împotriva poporului German,
evreii se făcuseră pe ei înșiși inamici ai națiunii Germane.
Național Socialiștii în mod logic i-au considerat pe evrei
drept o amenințare națională directă.
Evreii erau copleșitor de supra reprezentați în subversiune comunistă.
Evrei cu tendințe internaționaliste, comuniste, sioniste și talmudice
acționau practic drept a 5-a coloană
și un cal Troian în Germania,
încercând să destabilizeze țara pentru ascensiunea bolșevică.
Germanii știau despre forțele ebraice
în spatele Revoluției bolșevice în Rusia
și a terorii roșii ce a urmat.
Germania era următoare în linie,
și dacă Germanii nu i-ar fi oprit pe evreii bolșevici,
întreaga Europa ar fi căzut.
Prin urmare, de aceasta comuniștii, din care cea mai mare parte erau evrei,
erau puși în tabere de muncă
pentru a scoate muncă folositoare din ei pe timp de război
până când ei puteau fi deportați.
Benjamin Freedman Fostul evreu ce de unul singur s-a dus împotriva mafiei ebraice criminală extremistă .
"Când Germania a realizat că evreii erau responsabili pentru înfrângerea ei,
ei în mod natural au urât aceasta.
Dar niciun fir de păr din capul unui evreunu a fost rănit. Niciun singur fir.
Profesorul Tansill din Universitatea Georgetown,
ce a avut acces la toate hârtiile secrete ale Departamentului de Stat,
a scris în cartea sa și a citat dintr-un document de la Departamentul de Stat
scris de Hugo Schoenfelt, un evreu ce Cordell Hull a trimis în Europa în 1933
să investigheze așa zisele tabere ale deținuților politici.
Iar el a scris că le-a găsit în condiție foarte bună.
Erau în stare excelentă; toată lumea tratată bine.
Și erau pline cu comuniști.
Ei bine, mulți din ei erau evrei, deoarece evreii se întâmplau să fie
poate 98% din comuniștii din Europa în acel timp.
Și erau și niște preoți acolo, și miniștri, lideri de muncă,
masoni, și alții ce aveau afiliații internaționale."
Tifos, o boală fatală cauzată de bacteria Rickettsia,
a răvășit armatele, și în Primul și Al Doilea Război Mondial,
și de asemenea a luat viețile deținuților în aceste tabere de muncă.
Tifos a fost legat de război în istorie și condiții aglomerate,
și este răspândit prin paraziți externi precum păduchi, purici și căpușe.
Deținuții în taberele Germane
aveau părul dezinfectat prin dușuri chimice
sau aveau părul ras complet.
Hainele și pantofii erau de asemenea aruncate și înlocuite.
Zyklon B era un insecticid și pesticid
ce a ucis păduchii ce purtau tifos.
Acest chimical a fost folosit pentru a îmbunătăți sănătatea deținuților și a reduce,
nu a crește, mortalitatea în tabere.
Zyklon a fost folosit pentru scopuri igienice. Uciderea insectelor, nu evreilor.
Camerele de gazare aveau haine puse înăuntrul lor, nu oameni.
Erau igienice, nu ucigașe.
Și așa zisele camere de gazare ucigașe ce sunt scrise în cărți,
mari cărți despre holocaust,
acestea nu au vreo cantitate de cianură în pereţi
peste nivele normale de fundal.
Şi este o concluzie destul de a naibii de uşoară.
Zyklon B a fost produs de către compania Germană Degesch.
A fost folosit de asemenea încă din 1929 în America
de către Serviciul de Sănătate Publică S.U.A. la granița cu Mexico
pentru a despăduchea și dezinfecta imigranți Mexicani
ce treceau din Juarez în El Paso.
DDT a fost mai apoi folosit drept un chimical mai efectiv.
În timpul finalului războiului,
Bombardări teroare Aliate au distrus majoritatea orașelor Germane,
infrastructura, provizia de apă și hrană, căi ferate și fabrici de medicamente.
Taberele de muncă nu mai puteau fi aprovizionate cu mâncare adecvată,
iar situația în Germania s-a deteriorat repede,
iar o epidemie mortală de tifos a erupt în taberele Germane.
Prin urmare, mulți din deținuți nu puteau fi
hrăniți și au fost lăsați să înfometeze.
Până când forțele Aliate au măturat prin Germania,
au văzut semne de avertizare în afara taberelor.
"Nu intrați, epidemie de tifos".
Pericol Tifos
PRAFUL RĂSPÂNDEȘTE TIFOS 5 MPH
La eliberarea tabereleor,
au fost întâmpinați de o scenă groaznică de deținuți în ultimile stagii de tifos
și grămezi de cadavre bolnave și descărnate.
Până la acel moment, majoritatea deținuților ori
muriseră ori mureau de înfometare sau tifos.
Aliații erau șocați și dezgustați să găsească condițiile groaznice
ce campaniile lor de bombardare făcuseră.
Chiar și după ce Aliații au eliberat taberele,
mii de deținuți au murit precum muștele.
De fapt, rata de moartalitate de la Bergen-Belsen
a crescut după ce Britanicii au preluat taberele.
Înregistrarea din tabără a fost apoi arătată comunității internaționale
și Germania din nou avea să fie atacată și învinuită.
Răposatul Dr. Russell Barton a fost unul din primii medici Britanici
ce a ajuns în tabără pe 2 Mai, 1945.
Ai fost la scenă în Belsen ca și tânăr.
Da, am fost cu un grup de studenți medicali.
Noi am ajuns în Belsen pe 2 Mai, 1945,
și am intrat prima oară în tabără pe 3 Mai.
Himmler a ordonat tabăra să fie predată pe 11 Aprilie pentru a opri tifos,
ce era o epidemie ce se răspândea peste tot în Europa.
Britanicii au venit; o divizie de tanc a venit
pe 15 Aprilie la ora 3,
și au făcut tot posibilul să segrege
infectații de tifos și muribunzi de alte cauze.
Câți oameni erau în acea tabără în acel moment
când Britanicii au preluat tabăra?
Cred că erau cam 57 sau 60 de mii.
Britanicii și Americanii au bombardat tot ce se mișca pe drumuri.
Așa că obținerea de hrană era extrem de dificilă.
Provizia de apă a devenit contaminată de canalizare,
iar administrația din tabără mai mult sau mai puțin a cedat.
Chiar și dacă, să zicem, administrația Germană a taberei ar fi făcut efort maximum,
și li s-ar fi dat totul la mână, ar fi putut preveni aceasta?
Nu era un leac pentru tifos în acel timp.
Britanicii au pus DDT, ce este un insecticid,
peste totul și toți,
și în acest fel, eu cred, că tifosul a fost reținut.
Dar a fost un mare pericol. Oamenii nu și-a dat seama că este tifos.
A fost... am presupus 50-60% din oameni au murit de tifos.
Ce ce sunt aceste corpuri goale? Adică, unele din ele sunt așa descărnate.
De ce nu au hainele pe ei?
Ei bine, au avut. Când au fost împinși în afara barăcilor, aveau haine pe ei.
Dar hainele erau așa rari - totul era rar -
încât deținuții imediat se grăbeau afară și își dădeau hainele jos,
deoarece era păcat să se irosească. De aceasta erau dezbrăcați.
Ai văzut, când ai ajuns acolo 2 săptămâni după ce armata Britanică a preluat,
vreo evidență de camere de gazare,
așa cum propaganda a spus că Germanii au avut în aceste tabere?
Ori a fost vreo declarație făcută în acest sens?
Nu. Nu cred că a fost vreodată crezut că a fost o cameră de gazare în Belsen-Bergen.
Oamenii mureau cam 500 pe zi, apropo, o rată de 500 pe zi.
- Chiar și sub administrația Britanică… - Chiar și sub administrația Britanică, da.
Iar aceasta se întâmpla în mare,
soldații Englezi dădeau oamenilor mâncarea lor,
oameni pe jumătate înfometați aveau stomace foarte subțiri.
Stomacele se despicau, și mureau.
Deținuții au spus că acele condiții, aceasta este ceea ce deținuții au spus,
condițiile nu au fost prea rele până la sfârșitul lui '44.
Iar apoi acestă imigrare în masă...
Dar până atunci au pus încă 50,000,
am citit într-o carte de limbă Germană, și nu sunt sigur dacă este acurat sau nu,
dar Britania a încălcat o promisiune față de acești soldați pentru a-i lăsa
pe aceşti soldaţi să se întoarcă la vieţile lor şi a fost un tratament rău
comis de unii soldați Britanici împotriva acestor Germani.
Nu ştiu unde ai citit-o, deoarece eu nu am ştiut vreodată cum să o găsesc,
dar am înțeles că majoritatea din ei au fost uciși.
Aceasta chiar m-a supărat, deoarece am crezut
că luptam un război pentru idealuri.
Şi era agreat a fi cel mai dezonorant lucru,
deoarece trebuiau să primească contact sigur din partea Alianţei.
Iar cei ce au stat deoarece mulţi au fugit şi i-am bătut.
Ai fost acolo când buldozerele
puneau aceste cadavre în morminte, în aceste tranșee lungi ce le-am văzut?
Buldozerele... cadavrele erau aruncate înăuntru. Ei puneau...
un camion să circule în jur toată ziua și să adune cadavrele în afara barăcii,
iar apoi le duceau unde buldozerul săpase un mormânt,
și le aruncau în mormânt.
Iar noi toți am fost puși în ce era... ceva ce arăta precum o mare baie,
presupun, pentru că aveau aceste chestii de duș în vârf.
Iar noi eram pusi pe bănci, și eram toți dezbrăcați, bătrâni și tineri.
Desigur, sexele erau separate și trebuia să stăm toți într-un șir.
Și ce s-a întâmplat în final este că au plouat din capetele de duș.
Au plouat săpun și apă peste noi,
iar motivul pentru aceasta era că trebuia sa fim despăducheați.
Eram atât de plini de păduchi.
Părul nostru era tăiat și au plouat săpun și apă peste noi.
Nu îmi amintesc dacă erau prosoape,
deci când aud de capete de duș și holocaust și toate acestea,
știu exact ce a fost.
Acela erau săpun și apă plouând jos peste noi pentru a ne despăduchea.
Asta era.
Iar de unde a venit povestea din asta cum că aceste capete de duș erau periculoase;
eu nu știu, asta trebuie să fi venit din propaganda Rusă.
Deci este precum Stephen Spielberg... cum că toată lumea în filmul Lista lui Schindler...
așteaptă să iasă gaz.
Da, tot ce au fost... erau săpun și apă plouând jos peste noi,
și această mare, largă... o numeam "Banya",
- ce este un cuvânt Rus pentru "baie". - Baie.
Baie, da, dar era una mare, o baie comună.
Era enormă, aș spune, era...
Felul în care mi-o amintesc, desigur, eram mic,
dar felul în care mi-o amintesc, aș spune că era cel putin 30 pe 30.
Trebuie să fi fost construită pentru acest scop, să ne spele,
să ne spele precum câini.
La fel și cu tăiatul de păr. Adică, eram toți tunși la chelie...
pentru a opri păduchii, pentru a opri problema păduchilor ce o aveam.
Toată lumea avea păduchi în război.
Știi tu, adică, asta era informație comună cum că toată lumea avea păduchi
apoi, desigur, trebuia șa fim despăducheați și puși în Germania.
- Deci, evreii nu pot pretinde statut unic de victime... - Nu, nu pot.
Iar când aud poveștile despre cum și-au pierdut părul;
mare chestie, niciunul din noi nu avea păr.
- Deci asta este... asta a fost părerea mea... - Și cum rămâne cu vagoanele de bovine?
Ei bine, vagoanele de bovine sunt aproape aceași poveste,
deoarece ne consideram norocoși dacă puteam merge cu vagonul de bovine.
Desigur, deoarece atunci nu depindeam de cai,
nu trebuia să mergem pe jos. Omule, acela era lux să mergi cu vagonul de bovine.
Și da, erau pline ochi de oameni, și da, era foarte greu,
știi tu, să călătorești așa. Deseori nu puteai sta jos, trebuia să stai în picioare,
deoarece erau pline ochi. Deseori nu era apă, nu era mâncare.
Așa era în acești ani. Oamenii depindeau de aceste vagoane de bovine.
Când vezi aceste poze, aceia puteam fi noi.
Așa eram în acești ani. Asta nu înseamnă nimic.
La fel când vezi paturile cu etaj.
Doamne, eram norocoși dacă aveam paturi cu etaj unde să dormim noaptea.
A însemnat că nu trebuie să dormim afară în zăpadă.
Și sincer, noi niciodată nu am prea auzit multe despre persecuția evreilor.
Noi știam că erau execuții întâmplându-se în Rusia,
dar în Germania specific, eu nu îmi amintesc nicio instanţă
în care să fi auzit astfel de povești vreodată,
sau mai apoi în America de Sud, că tot veni vorba.
Trebuie să mă strădui să găsesc memorii de cel mai mic anti-semitism.
Și a fost unul din cele mai frumoase timpuri, deoarece erau așa blânzi cu noi,
și așa buni cu noi, și se jucau cu noi,
și ne dădeau jucării, și, știi tu, festivități.
Și niciodată în tot acest timp
nu a fost vreunul din acești soldați tineri inadecvat cu noi. Niciodată.
Este în război în care este cel mai fericit timp al meu.
Documente din taberele Germane arată un ordin ce Heinrich Himmler,
șeful taberelor de concentrare, a emis pe 28 Decembrie 1942, cum că:
"Rata de mortalitate în taberele de concentrare trebuie redusă cu orice cost."
Taberele erau în principal fabrici,
iar pierderea muncitorilor dăuna producției de război.
Inspector al taberelor, Richard Glücks,
a răspuns ordinului lui Himmler pe 20 Ianuarie 1943:
"Orice mijloc trebuie folosit pentru a reduce ratele de mortalitate în tabere."
Deja în 1937, câteva ziare Germane au raportat că
uciderea de evrei este pedepsită cu moartea.
Joseph Reinhardt a fost condamnat la moarte
pentru uciderea unui negustor evreu, Abraham, și soția sa non-ebraică.
Uciderea era ucidere, oricare are fi victima.
În tabere, erau birouri de plângeri ale taberei
unde deținuții puteau declara plângeri sau sugestii.
Un sistem de disciplină strictă, și pentru gardieni și pentru deținuți,
cu pedepse aspre oferite celor ce erau găsiți vinovați.
Dacă vreun gardian ataca un deținut, gardianul era pedepsit pentru asta.
Deseori cu moartea. Era de asemenea o închisoare în tabără
unde oameni criminali sau periculoși erau puși.
SS-ul German a arestat comandantul de la Buchenwald, Karl Koch
în 1943 pentru maltratarea unor prizonieri.
După o investigație,
Koch a fost găsit vinovat de către judecătorul SS, Konrad Morgen, și împușcat.
Cărturarul evreu, Arno Mayer, un profesor de istorie la Universitatea Princeton,
a recunoscut în cartea sa din 1988 despre soluția finală că
mai mulți evrei au pierit la Auschwitz ca și rezultat de tifos
și alte cauze naturale, decât au fost executați.
Nu este nimic ucigaș în legătură cu cuptoare de incinerare.
Multe cadavre au fost incinerate deoarece Auschwitz a fost contruit pe teren mlăștinos,
prin urmare cadavre descompuse cu tifos ar fi otrăvit apa potabilă
și ar fi răspândit boli fatale.
Insula Ellis în S.U.A. avea dezinfectare similară
în facilități de incinerare precum acelea din taberele Germane.
De fapt, procedurile în taberele Germane
erau practic aceleași precum acelea folosite la insula Ellis de către America.
Serveau exact același scop de a preveni bolile din a se răspândi.
Astăzi în Statele Unite, uzul de crematoriu,
este și mai comun decât a fost vreodată în Germania atunci.
Poveștile despre ucideri și gazări în masă originau cu rapoarte Sovietice
autorizate de către cunoscuți mincinoși și ucigași genocidali
în jurul lui Ilya Ehrenburg și Joseph Stalin
ce au fost răspândite de către New York Times deținut de evrei.
Povestea a fost răspândită fix câteva ore după predarea Germaniei,
ce a făcut-o imposibil pentru orice German acuzat pe nedrept să respingă declarațiile Sovieților.
Nu există, de fapt, nicio dovadă științifică cum că evreii au fost gazați.
Nu a fost nicio evidență de moarte prin gazare.
Nu există documente Germane pentru a identifica gazarea vreunei victime.
Niciun ordin de la Hitler.
Niciun mormânt de evrei gazați în masă.
La Nuremberg, existența camereleor de gazare nu a fost vreodată demonstrată.
Mii de documente Germane secrete ce au de-a face cu taberele de concentrare
au fost confiscate după război,
dar niciunul nu menționează o poliță sau un program de exterminație.
Într-o scrisoare către Departamentul de Stat American datată 22 Noiembrie 1944,
Cruce Roșie ce era staționată în toate taberele a declarat:
"Nu am putut descoperi nicio urmă
de instalații pentru exterminația prizonierilor civili."
Vaticanul și Crucea Roșie au intervievat mii de deținuți eliberați din tabere
la sfârșitul războiului în legătură cu presupusele camere de gazare.
Răspunsul era mereu același: "Nu".
Înșiși deținuții nu au vorbit despre ele.
Toată investigația chimică criminalistică a respins uzul de Zyklon B
în presupusele camere ucigașe de gazare.
Expert American în tehnologie de execuție, Freud A. Leuchter a s-a dus la Auschwitz
și pe ascuns a obținut mostre din așa zisele camere de gazare.
Le-a testat și a publicat rezultatele.
Bazat pe analiza chimică a mostrelor de perete și a multor argumente tehnice,
Leuchter a conclus că locațiile investigate
nu ar fi putut fi atunci, sau acum, utilizate
sau considerate serios a funcționa drept camere de gazare pentru execuție.
Cu excepția fotografului video,
am adus doate lucrurile ce le-aș fi adus în mod normal
într-o închisoare în Statele Unite dacă făceam o investigație asupra echipamentului lor.
Proiectantul a fost acolo pentru a lua și a verifica măsuri.
Desenele au fost făcute pe teren și apoi reproduse
când ne-am întors în Statele Unite să documentăm tot ce am văzut.
Eu personal am făcut fotografii și am produs
o mare cantitate de evidență fotografică
a echipamentului și facilităților ce le-am găsit în Polonia.
Iar fotograful video, ce nu este un lucru normal pentru mine,
a fost adus pentru a documenta faptul că mostrele criminologice
ce eu le-am luat din facilități, mostra de control
de la facilitatea de deparazitare nr. 1 din Birkenau și toate celelalte mostre
din așa zisele camere de execuție cu gaz,
au fost adecvat luate și împachetate pentru trimitere la laboratoare.
Am examinat facilitățile și am făcut determinarea că erau incapabile
de a sprijini uzul de gaz de cianură de hidrogen pentru scopul
de execuție sau oricare altul. Dar în adiție,
ar fi necesar să extrag mostre, să le returnez în America
pentru testare la un laborator independent pentru a confirma, de fapt,
ce a indicat inpectia mea vizuală,
că aceste facilități nu au conținut vreodată gaz de cianură de hidrogen.
Cerințele necesare în proiectarea unei facilități
ce conține un gaz foarte exploziv și foarte otrăvitor;
Trebuie să ai uși cu garnitură, nicio fereastră, mijloc de a aduce gazul înăuntru,
mijloc de a scoate gazul afară, ceva pentru a încălzi gazul
și aerul pentru a ține temperatura corectă constant,
întrerupătoare rezistente la explozie, facilități de lumini, etc.
Nimic din acestea nu a existat vreodată.
Vorbim despre clădiri din cărămidă și mortar fără căldură,
fără lumini rezistente la explozii, fără uși cu garnitură,
în unele cazuri, fără uși,
și cu crematorii ce se deschideau foarte aproape sau alături de facilitate.
Dacă aceste facilități ar fi fost folosite pentru execuție cu gazare,
dacă aceste persoane ce mânuiau facilitățile nu s-ar fi gazat pe ei înșiși până la moarte
în același timp în care executații mureau,
cu siguranță ar fi explodat în bucăți
când gazul exploda dintr-o scânteie, într-un întrerupător, căldura unui bec,
sau gazul apropiindu-se și intrând într-un cuptor de incinerare.
Adică, este pur și simplu ridicol să considerăm că aceste facilități
ar fi putut fi folosite drept camere de gazare.
Niciuna din facilitățile examinate la Auschwitz, Birkenau sau altele,
nu ar fi putut sprijini, sau, de fapt, nu au sprijinit vreodată
execuții multiple utilizând cianură de hidrogen,
monoxid de carbon sau oricare alt gaz presupus sau chiar fatal.
Bazat pe rate generoase de uz maximum pentru toate presupusele camerele de gazare,
în total cam 16,903 persoane pe săptămână,
și presupunând că aceste facilități ar putea sprijinii execuții cu gaz,
ar fi necesitat 68 de ani
pentru a executa presupusul număr de 6 milioane de persoane.
Promovând aceste facilități drept capabile de a efectua
execuții multiple în masă sau chiar și singulare,
este și ridicol și jignitor față de fiecare individ pe această planetă.
Germar Rudolf este un chimist ce în iarna lui 1990 către 1991,
în timp ce lucra la un doctorat în chimie,
la renumitul Institut Max Planck pentru Fizică în Stare Solidă în Stuttgart,
a început o investigație științifică a credibilității raportului Leuchter.
Analiza sa chimică detaliată a conclus că:
"Acid cianhidric nu a fost folosit
în clădirile pretinse a fi fost camere de ucidere prin gazare la Auschwitz."
Raportul său împuternicește descoperirile lui Fred Leuchter.
Inginerul Austriac proeminent, Walter Luftl de asemenea a făcut un raport
concluzând că gazare ucigașă era imposibilă din motive tehnice
și deoarece sunt incompatibile cu legi naturale observabile.
Raportul lui Luftl este încă o confirmare cu autoritate
asupra descoperirilor lui Fred Leuchter.
Cercetătorul chimist American Dr. William B. Lindsey
de asemenea a făcut examinări atente asupra presupuselor camere de gazare.
După 33 de ani de experiență drept chimist,
el a declarat și afirmat sub jurământ:
"Am ajuns la concluzia că nimeni nu a fost intenționat sau în mod voit ucis
cu Zyklon B în această manieră. Eu o consider imposibilă."
Institutul de Criminalistică din Cracovia, Robert Faurisson, Frederick Toben,
John Ball, Carlo Mattogno, Jurgen Graf, Ernst Zundel, David McCalden
și mulți alții ce de asemenea au purtat inspecții tehnice similare
ale presupuselor camere de gazare au ajuns la aceași concluzie.
Un brav revizionist evreu numit David Cole
a făcut un documentar zguduitor numit "Cole în Auschwitz" în 1992.
Astăzi există multe documentare lungi,
analize și comentarii asupra taberelor Germane de muncă.
În 1999, Richard Krege, un inginer electronic calificat,
și echipa sa de cercetători au purtat o examinare cu tehnologie avansată a solului
în presupusa tabără de moarte Treblinka.
Folosing radar ce penetra terenul timp de 3 săptămâni,
echipa a descoperit că solul nu a fost vreodată deranjat
și mostrele de bază nu au dezvăluit nicio cenușă.
Rezultatele obținute arată cu 100% certitudine
că morminte în masă nu au existat vreodată la Treblinka sau Belzec.
Sunt, de fapt, multe morminte în masă în Est.
Însă, asta a fost unde Sovieții au masacrat oameni.
Astăzi este bine știut că, spre exemplu,
masacrul Katyn a fost comist de către Sovieți,
dar a fost învinuit pe Germani după război.
Dr. Charles Larson, unul din patologii criminaliști de vârf în America,
ca și parte dintr-o echipă Americană de investigație a crimelor de război,
a efectuat mai mult de 1,000 de autopsii de cadavre în taberele Germane
și niciunul nu a arătat vreo evidență de moarte prin gaz otrăvitor.
Dacă ar fi fost gazări cu monoxid de carbon sau cianură,
indicatorii ar fi fost extrem de dramatici și gata vizibili.
Cadavrele ar fi fost de un roșu cireașă, aprins.
Nicio pată albastră Persană de cianură
nu a fost găsită pe pereți în presupusele camere de moarte.
Doar în camarele de deparazitare se găsesc cantități ample de gazare,
unde Zyklon B a fost folosit pe haine și paturi pentru a opri răspândirea de tifos.
Directorul muzeului de la Auschwitz a admis că Sovieții
au construit camerele de gazare ucigașe
după război alterând un adăpost German împotriva bombardărilor.
În adăpostul de bombe, prezentat noua drept o cameră de gazare ucigașă în Auschwitz,
comuniștii au eliminat pereții și au făcut infamele
găuri de Zyklon B în acoperiș pentru a face să arate precum o cameră de gazare reală.
Acum, când mergi în acea clădire Crema 1,
o vei vedea, arată cam ciudat.
Are toate aceste grămezi de pământ în jurul său.
Știi tu, chiar arată precum un adăpost împotriva bombelor,
iar asta este exact ce a fost la sfârșitul războiului. A fost un adăpost împotriva bombardărilor.
Ei vor ca tu să crezi că 4 milioane de oameni au trecut prin aceste băi.
Au făcut-o să pară ca și cum toți oamenii au trecut prin acea tabără acolo,
dar acea clădire acolo nu era capabilă sau făcută pentru gazarea oamenilor.
Adică, deloc. Vreau să spun, dacă intri...
Au tăiat găuri în tavan la capăt și este pur și simplu ridicol.
Adică, nu există vreo cale în care oameni să fi fost omorâți în acea clădire.
Prin urmare, ei vor ca tu să crezi
că aceasta este clădirea în care oameni au fost gazați.
Pur și simplu nu este posibil ca oameni să fi fost gazați în acea clădire.
Chestia acum, acea clădire unde ei termină turul,
aceea nu a fost niciodată o cameră de gazare.
A fost un șemineu lângă ea și erau 4 găuri în tavan
unde granule de Zyklon B ar fi fost aruncate,
iar oameni puteau vedea găurile și le puteau explora,
și să se uite în jur.
Ce am făcut în '92, am intervievat omul ce este directorul, custode,
în lipsă de cuvânt mai bun, al taberei,
şi el mi-a admis în faţa camerei, nu o cameră ascunsă.
Era deschis la filmare cu camera în biroul său.
Eram doar eu și femeia cu cameră. Iar el a admis în fața camerei
că acea clădire prezentată drept cameră de gazare nu este în starea originală.
Că atunci când Sovieții a eliberat tabăra acea clădire era un adăpost de raiduri aeriene.
Un foarte evident, foarte isteț adăpost de raiduri aeriene. Iar apoi Sovieții
au remodelat-o să arate precum conceptul lor a ceea ce este o cameră de gazare.
Acum, nu este nicio evidență de rezervă
să dovedească că această clădire a fost vreodată o cameră de gazare.
Nu există pete albastre de Zyklon cianură pe pereți.
Nu erau 4 găuri în acoperiş prin care să arunci Zyklon B.
Sovieții le-au adăugat pe aceastea.
Au existat pereți de separare în cameră. Sovieții i-au doborât
să o facă să pară drept o cameră mare deschisă.
Au smuls facilitățile de baie.
Încă poți vedea scurgerile în podea, încă poți vedea găurile
unde toaleta, unde chiuveta duceau.
Dar ei au scos toate facilitățile și au marcat cadrul uşii
unde nu a fost o ușă pentru a face să pară că a fost o progresie
din camera de gazare către camera de cuptoare.
Dar au fost multe lucruri ce nu s-au obosit să acopere.
Este o trapă gigantică fix în mijlocul camerei de gazare.
O trapă prin care orice adult, chiar și unul greu, putea să coboare.
Acum, ce este asta; asta era o trapă de scăpare.
Era o procedură de proiectare destul de standard pentru adăposturi
subterane sau parțial subterane de bombardare, aveau o trapă de scăpare
în cazul în care ruinele sau orice altceva ar fi prevenit oamenii dinăuntru
din a ieși din adăpostul de bombardare prin ușa principală.
Deci, ai această trapă ce nimeni nu a observat-o
timp de... în acel punct, Auschwitz, când am fost acolo în '91,
Auschwitz fusese deschis pentru Vest timp de peste un deceniu.
Nimeni nu a observat afurisita de trapă și este chiar acolo, clar precum ziua.
Ușa la cameră se deschide către interior, în alte cuvinte,
dacă era o cameră de gazare și blocai oameni înăuntru,
toți ar fi făcut morman împotriva ușii încercând să iasă afară.
Ar muri acolo. Pentru a deschide ușa din nou,
ar trebui să împingi împotriva unui munte de 50, 100, 200, 300 de cadavre.
Ușa se încuie pe dinăuntru nu în afară. În alte cuvinte,
victimele ar fi putut să-i închidă pe Germani afară,
ce este un lucru prostesc când te gândești la asta.
De ce are camera de gazare de la Auschwitz o ușă din lemn,
cu o fereastră de sticlă și o clanță?
În Inuarie 1995, prestigioasa revistă Franceză săptămânală, L'Express
a recunoscut că totul legat de această cameră de gazare este fals
și că este de fapt, o construcție înselătoare după război.
Ebraica Franceză Olga Wormser-Migot a scris o carte
despre taberele de concentrare Național Socialiste în care a declarat:
"Auschwitz... ce era menită să rămână tabăra model
și simultan centrul administrativ... nu avea nicio cameră de gazare."
Un șemineu fals a fost de asemenea construit de către Sovieți în 1947. ÎNAINTE DUPĂ
Nu are nicio deschidere și nici nu este conectat de clădire.
Prizonieri Germani au fost de asemenea forțați să altereze o cameră de duș
la Sachsenhausen să sprijinească un spectacol de judecată Sovietică,
dar falsificarea a fost așa crudă și stânjenitoare
încât comuniștii au trebuit să dărâme clădirea în 1952.
Sute de oameni de toate felurile au venit în taberele Germane de muncă
toată ziua, aprovizionând taberele cu mâncare și provizii de toate felurile.
Totuși, nimeni nu a menționat vreodată, nimeni nu a admis vreodată
să vadă vreo evidență de camere de moarte cu gazare,
cantitatea colosală de combustibil necesar,
miile de cadavre în fiecare oră sau praful.
Poze aeriene arată aceași lipsă de evidență.
Fotografii detaliate ale investigației aeriene Aliate făcute tabereleor Germane
în fiecare zi în vara lui 1944 au fost făcute publice în 1979.
Nici măcar experți CIA nu au putut găsi cea mai mică urmă
de grămezi de cadavre, fum sau șemineuri de incinerare
sau mulțimi de evrei așteptând moarte sau gazare.
Pozele oribile de cadavre ce ni s-au arătat
drept dovadă de exterminație sistematică de evrei
de către melificii Naziști sunt de fapt înșelătoare.
Tot materialul despre prizonieri morți în tabără sunt de fapt cei morți datorită tifosului
și malnutriției în taberele Vestice în timpul ultimelor săptămâni de război.
Iar aceasta este confirmată de milităria Germană,
Crucea Roșie și documentele medicale din milităria Britanică.
Chiar și istorici cunoscuți acum sunt de acord că ucideri în masă
sau ucideri cu gazare nu au avut vreodată loc în orice tabără
de unde documente Aliate au fost luate.
Din păcate, asta nu este vreodată menționat ori de câte ori materialul este arătat.
Prin urmare, ei încearcă să-ți vândă o poveste, dar acum tu știi adevărul.
De fapt, bombardările Aliate sunt în mod direct responsabile
pentru multe din aceste morți tragice.
Este de asemenea important să menționăm
că majoritatea din aceste cadavre nici măcar nu sunt ale evreilor.
Un număr larg din cadavre erau, de fapt,
rezultatul direct al bombardărilor Aliate și atacurilor aeriene.
Imagini din Nordhausen sunt folosite peste tot în mass-media,
dar a fost demonstrat că acești prizonieri
au fost bubuiți și împușcați de avioane de război Britanice,
și nu au fost exterminați de către Germani așa cum povestea oficială spune.
Iar acolo am avut 4,000 de prizonieri stând cu tuberculoză.
Bolnavi.
Ce poți face, este tuberculoză? Nu-s medicamente. Nimic. Abia dacă este mâncare.
Era foarte puțină deja. Germanii nu aveau ce mânca.
Și dintr-o dată, era 3 Aprilie la ora 3, alarmă,
și forțele aeriene Americane deasupra noastră, și au aruncat bombele doar pe tabăra noastră.
Iar întreaga tabără a fost complet distrusă.
Iar din aceşti 4.000 de oameni, eram 200 de supravieţuitori.
Deoarece au murit acolo. Ei erau în tabere, știi.
Atârnați de tavan, cadavrele lor și... era groaznic.
Ardeau zile întregi. Eram încă...
asistentele, doctorii, oameni din administrație,
ce lucrau în administrație... noi am fugit.
Iar Americanii au făcut o greșeală
deoarece ei nu au știut că aceasta este o tabără de concentrare.
Ei o știau drept tabără militară.
Ei au scos armata luna de dinainte,
iar în Ianuarie ne-au pus pe noi înăuntru, vezi tu? Așa că, ei nu știau.
Așa că, ei au venit înapoi la 9 dimineața și au lovit întregul oraș.
Au zdrobit întregul oraș.
Noi am fugit în păduri, în câmpuri, iar când au golit avioanele,
au venit și ne-au atacat cu mitraliere.
Ei nu știau cine este. Ei sunt Germani, știi.
Iar noi am mers în păduri, și am rămas cam vreo săptămână în păduri.
Iar noi am mâncat doar cartofi cruzi.
Dar cum rămâne cu toate aceste poze?
Ei bine, ai văzut morți, în mare prizonieri politici,
uciși ori de foamete, boală,
indirect sau direct datorită bombardărilor Aliate.
SOLDAȚI ALIAȚI
Când Sovieții au preluat taberele,
au fost redeschise și umplute cu Germani și alți anti-comuniști.
După ce comuniștii i-au torturat și i-au înfometat până la moarte,
poze ale acestor prizonieri au fost de asemenea prezentate
ca și victime ale holocaustului lui Hitler.
Poze de la masacrele comise de către Sovieți
și chiar Germani morți de la bombardările Aliate din Dresden
au fost modificate în propagandă și folosite drept dovadă de evrei morți.
Cu toate că acum știm adevărul despre aceste documente,
pozele au devenit emblematice holocaustului
iar media noastră încă le folosește pentru a înșela publicul.
Grupul fruntaș de revizionism al holocaustului
este Institutul pentru Revizuire Istorică,
o organizație independentă și nonprofit
comisă către educația despre Al Doilea Război Mondial.
În 1979, IHR în mod public oferea o recompensă de $50,000
pentru dovadă verificabilă cum că camere de gazare ucigașe au existat.
A fost provocată de Mel Melmerstein, un evreu născut în Ungaria.
El a declarat că și-a văzut mama și cele 2 surori momite în camere de gazare.
El și-a folosit propriul memoriu autobiografic "Doar prin pâine" ca și evidență.
În carte, el descrie că tatăl său i-a spus că
mama și surorile lui au fost arse de vii.
El mai apoi spunea în carte că unchiul său a auzit că
mama și sora sa au fost duse către camere de gazare.
El va fi schimbat povestea încă o dată într-o scrisoare publicată
într-un ziar din California spunând că el a fost martor
când mama și surorile sale au fost duse
printr-un tunel către camera de gazare Nr. 5.
Cu toate că nu era nicio cameră de gazare cu numărul 5 sau un tunel ce ducea către aceasta.
Judecătorul Thomas Johnson al Curții Superioare din California a decis împotriva IHR
și l-a recompensat pe Melmerstein $70.000 declarând că gazarea de evrei
nu este un subiect rezonabil de dispută din moment ce este pur și simplu fapt.
E fost raportat deja în Primul Război Mondial
cum că Germanii și aliații lor foloseau camere de gazare
pentru a ucide mii de prizonieri. Media controlată de evrei
chiar a și folosit numărul magic 6,000,000
și cuvintele magice exterminație și holocaust.
Un articol printat în ziarul Britanic The Daily Telegraph pe 22 Martie, 1916,
a declarat că Austriecii și Bulgarii ucideau oameni
prin a îi închide în biserici și a-i sufoca cu gas otrăvitor.
Alte minciuni din propagandă
spuneau că Germanii tăiau mâinile copiilor,
crucificau soldați Canadieni, făceau săpun uman într-o fabrică de cadavre,
scoteau ochii civililor, tăiau mâinile adolescenților,
violau și mutilau sexual femei,
oferindu-le copiilor grenade cu care să se joace și foloseau baionete pe bebeluși.
După sfârșitul războiului, Stanley Baldwin a admis în Parlament
că totul a fost o propagandă și că nu au existat astfel de camere de gazare.
El de asemenea și-a cerut iertare în mod public de la poporul German
pentru jignirea rasială împotriva lor.
Pe 2 Decembrie 1925, Ministrul Britanic de Externe, Austen Chamberlain,
a admis că nimic din propaganda atrocităților nu era adevărat
și spera că nu se va întâmpla din nou vreodată.
După Al Doilea Război Mondial,
această propagandă falsă, anti-Germană a fost răspândită din nou.
În timpul și după Al Doilea Război Mondial,
Aliații au folosit propagandă de atrocitate împotriva Germanilor
pentru a distrage poporul de la atrocitățile
comise în principal de către Armata Roșie.
Într-o scrisoare din 29 Februarie 1944 către BBC,
și membrii înalți ai preoțimii Britanice,
de la Ministerul Britanic de Informație, era scris:
"Noi știm metodele de conducere aplicate de către dictatorul bolșevic
în însăși Rusia din, spre exemplu, scrierile și discursurile
însuși Prim-Ministrului în ultimii 20 de ani.
Știm cum s-a comportat Armata Roșie în Polonia în 1920
și în Finlanda, Estonia, Latvia, Galiția și Basarabia tocmai recent.
Noi trebuie, prin urmare, să luăm în cont
cum sigur se va comporta Armata Roșie când ei cuceresc Europa Centrală.
Dacă nu se iau precauții,
evidentele orori inevitabile ce vor rezulta,
vor arunca o povară inutilă asupra opinii publice în această țară.
Nu putem reforma bolșevicii, dar putem face atât cât putem
să-i salvăm pe ei și pe noi de la consecințele actelor lor.
Dezvăluirile ultimului sfert de secol
vor face simple negări neconvingătoare.
Singura alternativă negării este
să distragem atenția publică de la întregul subiect.
Experiența a arătat că cea mai bună distragere este
propagandă de atrocitate direcționată împotriva inamicului.
Din păcate, publicul nu mai este la fel de predispus
precum în zilele "Fabricilor de Cadavre"
și "Bebeluși Belgiani Mutilați" și "Canadieni Crucificați".
Cooperarea voastră este prin urmare cerută sincer pentru a distrage atenția publică
departe de faptele Armatei Roșii prin sprijinul vostru necondiționat în diferite acuzații
împotriva Germanilor și Japonezilor
ce au fost și vor fi puse în circulație de către Minister..."
În alte cuvinte, scrisoarea poate fi sumarizată așa:
Cu toții știm crimele precum Holodomor și Teroarea Roșie
comise de către bolșevici în ultimii 24 de ani.
Este inevitabil că vor face la fel în Europa Centrală.
Noi vom acoperii crimele lor prin a minții despre Germani.
Publicul nu este așa prost cum era odată, minciunile noastre vor fi mai bune.
Trebuie să răspândiți aceste minciuni, convingător.
Asta ne amintește că adevărul chiar este prima victimă a războiului.
Acesta a fost practic, începutul.
Ne uităm la ce știm astăzi despre holocaust.
În timp media în control a început
să scuipe afară propagandă și mai oribilă împotriva Germanilor.
Practic, toate faptele ce propaganda atribuia lui Hitler și Germanilor,
erau de fapt vina de înșiși bolșevicilor.
Propaganda a permis acestor crime să se întâmple și apoi propaganda
a preluat conducerea când crimele au fost comise
și practic a acuzat crimele asupra celor înfrânți.
Victorioșii doar au sucit lucrurile și au învinuit totul
asupra acelora pe care i-au măcelărit și violat.
După război, de unde au venit toate aceste povești ce le auzim acum?
Nu au capăt, au venit deoarece evreii au realizat că
aveau să obțină Israel din asta ca și motivație pentru a spune povești,
și apoi precum asta, daca nu era îndeajuns,
Germania începe să ofere fonduri pentru fiecare așa zis supraviețuitor de holocaust.
Ei trebuie să aibe o poveste pentru prezența lor în Europa și supraviețuirea holocaustului.
Iar apoi ei iau bani de la Germania.
Deci, primești o recompensă pentru fiecare poveste.
Jurnalistul evreu Britanic Sefton Delmer era capul propagandei negre.
Propagandă neagră este informație falsă,
un material ce pretinde că este de la o sursă de pe o parte a unui conflict,
dar este de fapt din cealaltă parte.
Este deobicei folosită să defăimeze, rușineze sau să denatureze inamicul.
OSS, precursorul lui CIA, de asemenea a falsificat documente și jurnale.
Revizioniștii sunt convinși că propaganda neagră
este un factor fundamental în spatele propagandei holocaustului.
"Propagandă de atrocitate este cum am câștigat războiul
și noi de abia acum o începem cu adevărat!
Vom continua această propagandă atrocitate,
o vom escala până nimeni nu mai va mai accepta măcar un cuvânt bun din partea Germanilor,
până când toată simpatia ce încă o mai au va fi fost distrusă
și ei înșiși vor fi atât de confuzi
încât ei nu vor mai ști ce fac.
Odată ce asta a fost realizat,
odată ce ei încep să își distrugă propria țară și propriul popor,
nu cu ezitare ci cu dorință de a satisface câștigătorii,
doar atunci victoria noastră va fi completă. Nu va fi niciodată finală.
Reeducarea necesită menajare atentă, precum o peluză Engleză.
Chiar și un moment de neglijență,
și buruienile apar din nou - aceste buruieni invincibile ale adevărului istoric."
În Septembrie 1940, Sefton a fost recrutat de către liderii politici de război
să organizeze propagandă neagră și război psihologic Aliat.
Metoda specială a lui Sefton era "Minte cât mai exact posibil",
ca minciunile lor să nu poată fi descoperite imediat.
Până în 1947, Delmer a coordonat campania de propagandă neagră
cu Francezii, Sovieții și Americanii.
În această perioadă, el și personalul său au falsificat documente Germane
despre presupuse crime de război Germane ce au ajuns în documente oficiale.
Delmer a oferit documentele către Ministerul de Informație Britanic
ce în schimb le-a trimis la Procesul de la Nuremberg ca și documente oficiale.
Fără a se verifica dacă documentele sunt adevărate sau false,
au fost prezentate drept evidențe a unor fapte general cunoscute.
Propaganda după război a învinuit Germania pentru începerea războiului,
a cenzurat toate atrocitățile Aliate și a portretizat Uniunea Sovietică drept o utopia.
Generalul Eisenhower de asemenea a adunat săteni Germani
și i-a forțat să vadă ce ei au făcut.
Audiențele au fost îngrozite de materialul video din taberele de concentrare Naziste.
Un film de lung metraf regizat de către Eisenhower a arătat capete micșorate
ale prizonierilor și abajururi ce în mod presupus ar fi făcute din carne umană.
Civili Germani au fost adunați și forțați să privească totul
pentru a pune rușine și oroare în ei.
Într-o săptămână de la capturarea Buchenwald,
regizorul evreu din Hollywood, Billy Wilder era în tabără
făcând un film de minciuni propagandă ce încă circulă până astăzi.
Filmul a fost numit "Morile Morții", Die Todesmuhlen în Germană,
și a fost făcut pentru Departamentul de Război Psihologic
a Departamentului de Război S.U.A.
Scopul său a fost să îndoctrineze Germanii să creadă
că National Socialiștii erau malefici, pentru a rușina Germanii să evite
naționalismul și conștiința rasială.
Filmul pretindea că Naziștii făcuseră săpun din grăsimea prizonierilor evrei,
abajururi din piele de prizonieri
și au micșorat capetele prizonierilor precum în Amazon.
Știința modernă a determinat că aceste pretinderi oribile
de la Buchenwald și Bergen-Belsen sunt propagandă Aliată absurdă.
Totul a fost dezvăluit drept fals. Până și învățați evrei precum Deborah Lipstadt
acum admit că acestea erau minciuni de propagandă.
Teste ADN au dovedit capetele micșorate drept false,
săpunul era doar săpun obișnuit, abajururile era făcute din piele de capră
și nu au fost niciodată camere de ucidere cu gaz în tabere.
Povești despre camere de gazare deghizate drept camere de duș
sunt ficțiune de atrocitate din timpul războiului, similare cu declarațiile demascate de mai sus
despre evrei fiind făcuți săpun și abajururi.
Înșelăciunea capetelor mici a fost creația lui Albert G. Rosenberg,
un ofițer evreu serving în unitatea de Război Psihologic a lui Eisenhower.
Cu toate că aceste lucruri au fost demascate drept înșelăciuni,
sunt repetate de către sioniști plini de ură și mincinoși.
Ei ucideau bebelușii și făceau abajururi din piele de bebeluș
sau săpun din grăsime de bebeluș.
Eu am arătat groapa în Auschwitz unde au făcut săpun din oameni,
aruncau oameni înăuntru și luau grăsimea și făceau săpun pentru milităria Germană;
apă în clocot, o piscină mare.
Avem săpun făcut din ființe umane.
"RIF" însemna Rein jüdisches Fett. Grăsime ebraică pură.
RJF.
RJF însemna Rein jüdisches Fett (grăsime ebraică curată)
Săpun pur ebraic, 'Rein jüdisches Fett'.
- Grăsime ebraică pură, 'Rein jüdisches Fett'. - Da, 'Rein jüdisches Fett'.
Bucată de săpun. El a spus: Germană,
făcut din grăsime de evreu.
Este așa stupid...
DEMASCAT
Presa ebraică (1991) Știri de Război! Irakenii au camere de gazare pentru toți evreii
În 1944, o altă carte a fost scrisă ce propunea denazificarea
și spălarea psihologică pe creier în masă a poporului German.
Era numită "Ce să facem cu Germania"
și a fost scrisă de membrul proeminent al B'nai B'rith, Louis Nizer.
Nizer era un evreu avocat bogat din New York
și era de asemenea un coleg al lui Theodore Kaufmann and Henry Morgenthau,
Ministrul de Trezorerie al lui Franklin D. Roosevelt
și autorul Planului Morgenthau.
Nizer dorea să transforme Germanii în zombi conformişti spălaţi pe creier.
Învățătorii Național Socialiști vor fi înlocuiți.
Media va demoniza și dezumaniza poporul German.
Național Socialismul va fi portretizat precum cea mai malefică ideologie.
Cărți Germane vor fi distruse.
De asemenea mărețe arderi pentru a distruge cultura Germană
și memoria colectivă Germană.
Ca parte din campania de propagandă pentru a demoniza Germanii,
Sovieții și alții au falsificat de asemenea multe fotografii,
ce sunt folosite pentru a reprezenta atrocitățile holocaustului.
Poze cu Germani morți acum deveniseră poze cu evrei morți.
Poze cu Național Socialiști deveniseră poze cu Naziști rasiști malefici.
Poze cu refugiați Germani deveniseră poze cu evrei.
REAL FALS
Propaganda anti-Germană începută după război datorită mass-mediei controlată de evrei
avea să continue timp de 70 de ani în viitor.
Într-o apariție la televizor în emisiunea Larry King,
actorul Marlon Brando a îndrăznit să comenteze:
Cred că sunt furios cu unii evrei.
Sunt foarte al naibii de nervos pe unii evrei.
Hollywood este condus de evrei. Este deținut de evrei...
și ar trebui să aibe o sensibilitate mai mare
despre problema oamenilor ce suferă.
Ariel Sharon a admis în 2001 că:
"Noi, poporul ebraic, controlăm America, și Americanii o știu."
Extremistul evreu jurnalist Elad Nehorai a spus:
"Hai să fim sinceri unii cu alții, aici, tovarăși evrei. Noi controlăm media.
Avem așa mulți tipi sus în birouri executive
în toate companiile de producție de filme mari încât este aproape obscen.
(...)Știai că toate 8 studiouri majore de film sunt deținute de evrei?
Joel Stein, cronicar pentru Los Angeles Times,
în coloana sa în LA Times în 2008, Stein spunea că:
"Americani ce cred că evreii nu controlează Hollywood
și media sunt pur și simplu proști." El zice:
"Vreau ca America să știe despre realizarea noastră.
Da, noi controlăm Hollywood.
Nu îmi pasă dacă Americani cred că noi conducem media de știri,
Hollywood, Wall Street sau guvernul.
Mie doar îmi pasă să continuăm să le deținem."
"Evreii conduc complet Hollywood", Stein admite mândru.
El apoi continuă să ofere o lungă, lungă listă de deținători de media Hollywood
ce sunt toți evrei pentru a demonstra ideea sa.
Astăzi, 6 companii ebraice controlează 96% din media din lume.
Așa zisa denazficare nu s-a oprit vreodată.
Timp de 7 decenii, nu am auzit decâț o singură parte din poveste.
Au fost mii de cărți, filme, și seriale
dedicate holocaustului pentru a înspăimânta oamenii
față de ideologia Național Socialistă.
Unul din cele mai cunoscute filme
ce a influențat cum oamenii văd rolul Germaniei în Al Doilea Război Mondial
a fost fără dubiu Lista lui Schindler.
Vândut publicului ca și o poveste adevărată
și filmat în alb și negru pentru o pretenție de autenticitate.
Cu toate că acest film fictiv conține nuditate și ucidere,
este în mod continuu arătat în școli Europene și Americane
ca și privire mandatorie pentru educație de istorie.
Portretizează Germanii drept monștrii malefici ce nu doreau decât un lucru:
să ucidă evrei inocenți.
Însă, filmul a fost bazat pe o carte de ficțiune numită "Lista lui Schindler",
ce a câștigat premiul L.A. Times pentru cea mai bună ficțiune, autor Thomas Keneally.
Autorul însuși nu are nicio experiență în tabere.
Prin urmare, aici avem un film ce este arătat copiilor noștri drept adevăr
când este de fapt bazat pe o lucrare fictivă.
În alte cuvinte, nu este adevărată.
Nume, personaje, locuri și incidente
sunt ori produsul imaginației autorului ori sunt folosite fictiv.
Copii impresionabili în școala generală sunt deasemenae instruiți
să citească jurnalul lui Anne Frank,
ce acum este probabil vârful teoriei holocaustului.
Fata de 15 ani, Anne Frank, și tatăl său Otto Frank
au fost deportați din Olanda către Auschwitz în Septembrie 1944.
Otto a fost tratat în spital la Auschwitz.
Câteva săptămâni mai târziu, în fața Armatei Sovietice ce avansa,
Anne a fost evacuată împreună cu mulți alții
către tabăra arhiplină Bergen Belsen.
Zeci de mii de supraviețuitori evrei au ales să plece din Auschwitz
și să meargă în vest până în Ianuarie 1945 cu aceași oameni
ce în mod presupus i-au omorât în fiecare zi timp de ani.
Anne Frank a murit de tifos în Martie 1945.
Însă, manuscrisul jurnalului original a fost examinat de criminaliști
din Biroul German de Criminalistică de Stat, Bundeskriminalamt.
Analiza lor a determinat că porțiuni din scriere
au fost scrise cu un pix cu bilă.
Din moment ce pixurile cu bilă nu erau disponibile tuturor înainte de 1951,
porțiuni ale lucrării au fost adăugate mult după război.
Experți ai scrisului de mână au determinat, după examinare amănunțită a originalului,
că toată scrierea din jurnal era de aceași mână
și BKA a determinat că nimic din scrisul de mână din jurnal
nu se potrivea cu exemple cunoscute ale scrisului real al lui Anne.
Adevăratul autor al jurnalului a fost romancierul evreu Meyer Levin,
ce a cerut și a fost recompensat $50,000 în plăți pentru munca sa
în procesul în curte împotriva tatălui Annei, Otto Frank.
Adevărul despre jurnalul lui Anne Frank a fost întâi expus în 1959
de către jurnalul Suedez Fria Ord.
A stabilit că romancierul evreu Meyer Levin
scrisese dialogul jurnalului
și cerea plată pentru munca sa într-un proces în curte împotriva lui Otto Frank.
Un extras din articolele Suedeze a apărut
în scrisoarea Consilului Economic American pe 15 Aprilie 1959, precum urmează:
"Istoria are multe exemple de mituri
ce trăiesc o viață mai lungă și mai bogată decât adevărul,
și pot deveni mai efective decât adevărul.
Lumea Vestică a fost făcută conștientă de ceva ani
de o fată ebraică prin mediul a ceea ce se vrea a fi
povestea ei scrisă personal, Jurnalul lui Anne Frank.
Orice inspecție literară informată a acestei cărți
ar fi arătat-o a fi imposibilă drept munca unei adolescente.
O decizie importantă a Curții Supreme din New York
confirmă acest punct de vedere,
cum că bine cunoscutul scriitor evreu American, Meyer Levin
a fost recompensat $50,000 să fie plătit de către tatăl lui Anne Frank
ca și onorariu pentru munca lui Levin în "Jurnalul lui Anne Frank".
Evidențe adunate de către Dr. Robert Faurisson din Franța
stabilesc faimosul jurnal drept un fals literar.
După ce a făcut cercetare substanțială, profesorul Faurisson a declarat:
"Adevărul mă forțează să spun
că Jurnalul lui Anne Frank este o simplă înșelăciune literară."
Comunistul evreu German Bruno Baum
a admis că a fost unul din principalii producători
de propagandă la tabăra Auschwitz. El a spus:
"Nu este nicio exagerare când spun
că majoritatea din toată propagandă de la Auschwitz
a fost scrisă de către noi înșine în tabără.
Noi am purtat această propagandă pentru publicul lumii
până în ultima zi a prezenței noastre în Auschwitz."
Maleficii Germani de fapt au făcut mare efort să țină prizonierii bine hrăniți,
bine adăpostiți și având divertisement în taberele Germane.
Taberele au avut îndeajunsă mâncare până în ultimele săptămâni de război,
când Aliații au bombardat toată infrastructura Germaniei până la nimic.
Noi de asemenea aveam o orchestră unde unii muzicieni se adunau împreună
iar un muzician era așa
și a scris notele și mai apoi noi am avut o trupă ce a cântat în weekend.
Iar asta a fost, desigur, un ajutor pentru noi, sții, el a făcut piese și altele.
Erau activități culturale ce se întâmplau în Auschwitz?
Da, ți-am spus că aveam un pian pus înăuntru... nu doar un pian.
Un pian mare a fost adus în clădirea 1.
Odată ce asta a fost construită, acea nouă clădire,
camera de jos a fost desemnată pentru teatru,
unde el a vrut să construiască o cortină de scenă în acea nouă clădire 1,
Ce era o mare sală de cină. Era să fie de asemenea un podium,
ca spectacole culturale să fie făcute pentru femeile de acolo.
El a spus "E strigătorul la cer. Nu este nimeni aici
ce mă poate ajuta să cos aceste legături de cortină?
Pentru scenă. Eu o fac pentru voi!", zise el.
Iar eu am venit înainte și l-am ajutat cu cortina de scenă
și asta a fost minunat, deoarece aveam un bărbat stând lângă mine ce era neobișnuit.
Iar colega mea de cameră este în conducerea desemnărilor de muncă,
și dacă se întâmplă să știi muzică; "Ce instrumente cânți?"
Am spus că am învățat pianul, dar nu îndeajuns de bine pentru o orchestră,
îți pot spune asta chiar acum.
El a spus:"Ei bine, atunci poate tu știi notele". Eu am zis "Da".
El a spus: "Ei bine, atunci te pot folosi, deoarece trebuie să
scriem ce primeşte dirijorul din piesa originală
pentru instrumente.
Iar așa, fiecare instrument are doar un scurt rând pe întreaga hârtie,
așa că a trebuit să o despart și să scriu pentru fiecare instrument,
asta am făcut.
A trebuit chair să trasez rândurile,
nu aveam hârtie ce era printată pentru note. Nimic.
Deci, am stat toată ziua acolo, pentru o vreme,
până când am fost luați din Auschwitz.
Apoi ea m-a văzut lucrând acolo. Eu aveam o masă mare
unde puteam lucra și așterne toată hârtia
și era foarte pașnic și relaxant. Iar Otto vroia să vorbească mai mult cu mine.
Atunci am întânlit acel bărbat-SS.
Aceea a fost ultima slujbă ce am făcut-o cât am fost în Auschwitz.
Iar cealaltă slujbă... Aceea a fost în clădirea 10.
Ieșeam afară să culegem frunzele și din aceste frunze
ei făceau ceai pentru întreaga tabără, pentru întregul Auschwitz.
Teatrul de Film Buchenwald
Cum vă distrați?
Ei bine, la începutul acestor zile, era o bibliotecă
unde oamenii puteau lua cărți de citit.
Erau ziare ce le puteam obține.
De asemenea printre noi uneori aveam vioară, cvartet.
Obișnuiau să vină să cânte în barăci.
Iar mai apoi, au spus că vor construi un cinema în tabără.
Noi, deţinuţii am spus: “trebuie să fiţi nebuni.
Vor face un cinema pentru noi în tabără?"
Dar chair s-a întâmplat. Au făcut un cinema în tabără... și noi...
Mergeam în barăci după barăci. Puteam merge să vedem un film uneori,
au adus filme seara, și...
Ce fel de filme arătau?
Filme Germane.
Cărți Poștale
Odată am venit în tabăra principală,
ni se permitea de 2 ori pe lună să scriem acasă.
O dată o vedere, o dată o scrisoare.
V-au dat materialele?
Da, ne-au dat scrisoarea și materialele... costul.
Cum obțineați ștampilele?
- Puteam cumpăra ștampilele.. - Aveați bani?
Da, aveam bani... încă aveam bani...
de la comunitatea ebraică ce ne-au trimis
Toți... niște bani.
Realitatea din Auschwitz GATA CU MINCIUNILE!
Iar în tabără, puteați avea valută?
Da, puteam avea bani,
deoarece era în tabără ceea ce numeam “Cantina”,
și nu de multe ori, dar din când în când ei vindeau câteva țigări,
sau vindeau ceva... orice aveau.
Deci, dacă aveați bani puteați cumpăra la Cantină acolo.
Mâncare... nu prea era mâncare, de fapt. Deobicei ei vindeau ceva...
Ei vindeau niște bere slabă în...
- În Cantină? - Da.
Dar nu prea altceva. Nu mult. În mare țigări.
Și când mergeați la filme, trebuia să plătiți?
Da, trebuia să plătim.
După ce banii s-au oprit, banii obișnuiți s-au oprit,
am fost plătiți în cupoane.
Plătiți pentru munca voastră?
Ei bine, eu nu știu dacă era pentru muncă, în fine. Eram plătiți în cupoane
ce erau utilizabile în acea cantină, dacă aveau ceva.
Deci, acela era modul lor de a distribuii bani tuturor.
Toți primeau acești bani atunci.
Tabăra de Fotbal
Desigur, ce făceam în weekend... ne adunam,
noi adunam un grup, și făceam o echipă de fotbal,
- Neinteligibil -
Ce este uimitor este că era o echipă de fotbal,
că era încă îndeajunsă energie rămasă pentru așa ceva.
Ei bine, eu nu cred că eram atât de energici precum eram...
cu cealaltă echipă obișnuită,
dar făceam ceva să, știi tu, ne ținea mintea departe,
de problemele ce le aveam.
În special când Germanii au început să piardă războiul, 1943-44,
deci în 1944 am avut jocuri de fotbal.
Echipele de fotbal erau organizate foarte bine.
În echipe de fotbal, fiecare naționalitate organiza o echipă de fotbal.
Am organizat tot echipamentul, Totul pentru a juca fotbal.
Deci, ştii cât de liber era şi era 1944.
Ruşii deja împingeau şi Americanii invadau. ??? Americans ???.
Pe cealaltă parte, aşa că, ei trebuiau să ofere mai multă libertate,
dar era mult mai multă libertate şi…
Mâncarea nu s-a îmbunătățit mult, datorită... motivului simplu.
Ei nu aveau foarte multă pentru ei înșiși.
Au încercat civilii să vă ajute un pic?
Făceau schimb de bunuri pentru lucruri?
Este așa cum spun, aveam aproape tot ce ne doream,
pentru echipele de fotbal, de la civili, de la civili din afară.
Iar asta era strict sub acoperire,SS-ul nu ştia despre asta. Ei ştiau despre asta Tabelul Ligii de Fotbal
dar nu făceau mult în legătură cu asta deoarece ei ştiau că este un război
Ei chiar jucau fotbal cu noi.
Doar ca să fac povestea amuzantă
Un incident amuzant, odată echipa Poloneză juca împotriva echipei Germane,
şi unul din aceşti bărbaţi de rang înalt SS s-a decis că vrea să joace pentru echipa Poloneză,
aşa că, noi zicem, bine, poţi juca.
Iar apoi comandantul, comandantul SS, el era precum un căpitan,
el a decis că vrea să joace pentru echipa Germană,
așa că a mers în teren. Eu cred că erau puțin beți.
Cum ai simțit despre asta?
Iar partea amuzantă din asta,
am zis, doar lasă-i să joace şi ei vor juca de unii singuri,
noi doar alergăm în jurul lor. Echipa de fotbal Britanică (prizonieri)Auschwitz
dar acesta a fost unul din acele incidente ce rămâne, este un umor în el,
dar s-a întâmplat, aşa, dar era 1944,
aproape... lucrurile s-au terminat.
Deci, ceea ce spui este că, cu cât era mai aproape sfârşitul războiului,
presiunea era mai mică, în loc să fie mai crudă sau…?
În tabăra noastră presiunea puteai să o simţi foarte scăzută.
Erau nunți și secții de maternitate pentru femei însărcinate.
Prizonieri se îndrăgosteau și se căsătoreau în tabere.
Peste 3000 de nașteri vii au fost înregistrate doar în Auschwitz,
fără nici măcar o singură moarte de bebeluș cât a fost încă sub conducere Germană.
"Maleficii Naziști" chiar au stabilit și o cresă pentru copii.
Freddie Hirsch m-a chemat în barăcile copiilor,
el îi îngrijea atunci, și...
El m-a întrebat dacă aș putea să pictez ceva pe pereți pentru copii.
Iar eu am spus, "ei bine, dacă poți procura materialele..."
El a zis "voi face rost de materiale." Iar eu am zis, "ok".
Iar apoi un foarte chipeș tânăr bărbat blond
din tabăra bărbaților a venit într-o zi,
și Freddie Hirsch m-a chemat să vin să-l întânlesc.
Iar el m-a întrebat de ce am nevoie.
Deci, eu am zis, "ei bine, dacă pot avea orice vopsele de pereți, am nevoie de vopsele tempera,
mi-ar plăcea acestea, dacă poți obține câteva."
Iar el a zis, "da, orice dorești."
Iar așa, înainte să-mi dau seama, Freddy avea materialele gata pentru mine.
Și am început să pictez. La început neștiind la ce mă uit, acel material mare...
Era de culoare de măslină.
Cam toate barăcile erau... pereți. Și m-am gândit, ei bine,
putem să facem ca și cum suntem într-un castel Elvețian,
pe podea, și este o balustradă cu flori în ghiveciuri deasupra,
și ne uitam afară la frumoasele pajiști
și poate să vedem niște vaci și oi și altele... și am început a picta.
Iar apoi, după ce a fost departe în distanță,
puneam niște oi și niște vaci,
iar apoi am observat că toți copiii stăteau în jurul meu, în spatele meu.
Așa că m-am întors și i-am întrebat dacă au vreo dorință specială,
pentru ce să pun în acea pajiște.
Iar ei au spus Albă ca Zăpada și cei 7 pitici.
Iar acesta a fost un răspuns foarte surprinzător
Deci, am făcut o pictură cu Somnorosul stând în capul unui alt pitic
cu o pelerină în jurul său, așa că arăta precum un tip înalt,
ca să fie la fel de înalt ca și Albă ca Zăpada și să danseze împreună
iar pantofii... acei pantofi fini și toate...
copiii au îndrăgit-o. Și am făcut și alți pitici în jur.
Unul ce cânta cu acordeonul. Cred că acela era Morocănosul, cel răutăcios.
Și profesorul cu ochelari...
Am făcut aproape toți piticii stând împrejur. Unii din ei aplaudau...
iar asta este ceea ce copiilor le plăcea.
Acum înțeleg că a fost un alt pictor ce a continuat ceva...
a pictat pe pereți după ce eu am plecat. Nu știu despre asta.
Când erai în procesul de a face asta,
ce a cauzat, nu doar pentru tine, dar pentru copii, la un nivel emoțional?
Ei bine, a cauzat câteva lucruri, nu doar emoționale,
dar copii au scris o piesă ce era o satiră
a Albă ca Zăpada și cei 7 Pitici.
Deci, am găsit o cale de a face o coroană de hârtie
iar copiii o pictau aurie și puneau bijuterii pe ea,
iar apoi am luat niște fâșii de hârtie și le-am pictat cu vopsea neagră
și nu știu despre costume, din ce făceau costumele,
dar pisa a fost foarte reușită, deoarece mica fetiță
ce o juca pe Albă ca Zăpada avea o voce incredibilă.
O soprano minunată, exact precum cea ce o auzi în film.
Cum li s-a permis să facă o scenetă în Auschwitz?
Nu știu, dar a fost făcută cam pe ascuns, totul,
doar că atunci când s-a început, dintr-o dată niște bărbați SS au apărut și au privit.
Iar apoi, când Arno Bend a început sceneta,
el a vrut ceva precum o piesă vodevil, în care eram și eu de asemenea.
Asta a fost când nu puteam să suport respirația tipului ce juca lângă mine.
Clădirea fix la stânga de intrarea din Auschwitz era de fapt un bordel
folosit de deținuții din tabără.
Spitale și facilități dentare în tabără frecventate de către deținuți,
dentiști și asistente pentru a ajuta deținuții cu probleme dentare.
Tabăra Auschwitz avea camere pentru bolnavi și spitale
unde mii de deținuți au fost vindecați.
Doctorul cel mai de seamă din tabără, Dr. Worth,
a înceract în toate căile imaginabile
să țină deținuții din Auschwitz în viață, puternici și sănătoși.
"Holocaustul este singurul pretins genocid
ce este vândut de către oameni ce prin propriile lor mărturii
au fost tratați în spitale în așa zisele tabere de exterminație".
Deținuții de asemenea au construit o piscină elegantă de mărime Olimpică,
împreună cu câteva plăci de plonjat unde se bronzau la soare
în timp ce priveau meciuri de polo Sâmbătă și Duminică după amiază.
Piscină de înnot în Ravensbrück
Piscină de înnot în Theresienstadt
Conform numerelor oficiale,
existau 523.000 de evrei în Germania în Ianuarie 1933.
Raportul Korherr dezvălui că, la Decembrie 1942,
erau doar 9,127 de evrei în toate taberele de concentrare.
Oficiali din Crucea Roșie Internațională au vizitat taberele în mod frecvent
și aveau acces complet în tabere, au documentat totul
și au estimat totalul de decese din toate taberele
să fie în jur de 271.000 până la 290.000.
Cam jumătate din acestea erau evrei,
prin urmare, acum discutăm despre vreo 150,000 până la 200,000 de evrei
ce au murit în taberele Germane în principal datorită bolilor.
În raportul Crucea Roșie de 1650 de pagini,
nu a fost niciodată vreo mențiune despre o cameră de gazare.
Sunt practic 4 categorii de deținuți în timpul războiului:
Polonezi, evrei, Ruși și "prizonieri politici",
uneori referiți prin aluzie drept "Germani".
Evreii au format mai puțin de 40% din Auschwitz,
doar în jur de 12% din Dachau și doar în jur de 30% din Buchenwald.
Ai presupuse, cărți ale morții din Auschwitz,
ce sunt cele mai de încredere surse. Sovieții au confiscat toată informația
despre viața și moartea oamenilor ce trăiau în Auschwitz când au eliberat tabăra,
iar acestea au fost în sfârșit publicate în anii 90.
Iar acestea îți dau un total. Care era?
29,000 de evrei au murit în Auschwitz de-a lungul Al Doilea Război Mondial, bine?
Și ai cumva mai mulți Catolici ce au murit.
Ai mai mulți Catolici decât evrei ce au murit în Auschwitz și dacă vrei să spui,
"ah sunte date lipsă acolo, unii evrei ce au murit și nu-s înregistrați",
și tot așa, ei bine, poți să o ridici cel mult,
aș spune undeva la 40,000 de evrei au murit în Auschwitz.
Nu o permit să fie mai sus de atât.
Iar asta este de 100 de ori mai puțin decât placa cu 4 milioane.
După război Sovieții au pus acel număr complet absurd.
Numărul de morti la Auschwitz a fost revizuit în 1989
de la 4.1 milioane scăzut la 1 milion.
Decesele din Auschwitz reduse la 1 milion
NUMĂRUL DE DECESE LA AUSCHWITZ
La capturarea de către Uniunea Sovietică,
propaganda originală de asemenea pretindea că 2 milioane au fost uciși în Majdanek,
ce includea 7 camere ucigașe de gazare.
5 din aceste 7 au fost admise a drept nefolosite
vreodată drept camere de gazare de ucidere.
Numărul de morți de la Majdanek a fost revizuit în 2005 de la 2 milioane la 78.000,
dar cumva numărul oficial de 6 milioane morți a rămas neschimbat.
Deci, cât face 6 milioane minus 4 milioane minus 2 milioane?
Holocaustul este singurul genocid pretins
unde milioane pot fi reduși din numărul total afirmat de uciși,
dar numărul total mereu rămâne 6 milioane.
Serviciile Secrete Britanice sparseră codul secret German Enigma
și aveau acces la majoritatea comunicațiilor militare Germane până în 1942,
și nu era nicio referire în descifrări la gazare.
Ei bine, este cea mai de încredere, autoritară sursă
ce o poți avea, deoarece Britania auzea
mesajele radio Germane când Germanii nu știau
că sunt interceptați și... spărgătorii codului Enigma au obținut aceste mesaje,
și după 50 de ani, în sfârșit au fost eliberate
în Arhivele Naționale în mijlocul anilor 90. Au fost expuse...
istorici nu au niciun interes în aceste descifrări din motiv evident.
Nu arată niciun semn de Holocaust întâmplându-se, bine?
Arată diferite grupuri etnice fiind mutate, diferite tabere de muncă,
spre exemplu, evrei venind la Auschwitz și evrei plecând de la Auschwitz.
Și cele 4 categorii principale: Polonezi, Ruși, evrei,
prizonieri politici Germani, grupau deținuții așa...
și este... ei arată multă dorință
să scoată muncă folositoare, industrială din deținuți.
Ei discută diferitele tipuri de muncă ce încearcă să facă
și ce resurse necesită sau comenzi pentru lucruri ce pot fi făcute.
Iar apoi au descris impactul zdrobitor al epidemiei de tifos izbucnind,
în special în Auschwitz în mijlocul lui '42,
și povara de a avea de-a face cu asta și a o pune sub control,
și simțul de oroare în timp ce întreaga tabără Auschwitz a fost pusă în carantină
în timp ce epidemia își făcea efectul.
Descifrarea arată că că singurul lucru ce oamenii...
Practic, ucideau dacă încercau să scape.
Erau gardieni ce împușcau pe oricine încerca să scape,
dar altminteri, sunt reguli pentru a trata deținuții corect.
Iar gardienii SS trebuiau să-i trateze corect.
Și puteau fi trimiși în curtea marțială dacă nu o făceau.
Un deținut putea să depună o plângere dacă nu era tratat corect.
Scrisori recent găsite în arhivele S.U.A.
dovedeau că oficiali de vârf din guvernele S.U.A. și Germania
au vorbit unii cu alții prin consiliile Irlandeze și Elvețiene în 1944 până în 1945
despre condițiile deținuților în taberele conduse de Germani.
Germania garanta să evacueze deținuți pentru a-i salva de Sovieți
și foști deținuți din tabere au confirmat că deținuți erau evacuați în siguranță.
Aliații au confirmat că Germanii îi ajutau pe deținuți, nu îi ucideau.
Câteva surse, incluzând Almanahul Lumii, documentarea Crucea Roșie,
New York Times și Enciclopedia Chambers, arată
că populația ebraică înregistrată
nu reflectă mărturiile oferite asupra holocaustului.
Almanahul Ebraic Mondial este văzut drept
sursa cea mai de încredere și absolut cea mai autentică
pentru numărul populație ebraice în lume.
Iar conform Almanahului Lumii, populația de evrei în lume
a crescut între 1933 și 1948 de la 15,315,000 până la 15,753,000.
"În toată Europa ocupată de Germani, existau 2.4 milioane de evrei.
După război, 3.8 milioane de evrei au aplicat pentru despăgubire.
Tragic, restul de 6 milioane au fost pierduți." Edgar J. steele
Procesele Nuremberg
au fost ținute în orașul German Nuremberg din 1945 până în 1949.
Liderii Național Socialiști au fost arestați și puși sub proces
pentru presupuse crime de război.
În curte erau 4 judecători.
Unul pentru fiecare din S.U.A, Britania, Franța și Uniunea Sovietică.
Procurorii Nuremberg: Kempner, Rapp, Niedermann, toți erau evrei.
Într-o scrisoare către soția sa, șeful procuror de la Nuremberg, Thomas J. Dodd,
a scris că echipa acuzației este 75% ebraică.
Procurorul general pentru Curtea Înaltă era Dr. Jacob Meisner, un evreu.
Conform lui Louis Marschalko,
un jurnalist Ungur de război ce a scris despre procese,
"Din 3,000 de oameni angajați în personalul curților de la Nuremberg,
2,400 erau evrei."
Narativul holocaustului
este folosit pentru a distrage atenția de la crimele de război comise de Stalin,
Roosevelt, Churchill, Armata Roșie, Eisenhower și forțele Aliate,
și, în schimb, îi face țapi ispășitori pe Național Socialiști
pentru majoritatea ororilor războiului.
La procesele de la Nuremberg,
existența camerelor de gazare nu a fost stabilită de evidențe
fizice si tehnice ce în mod normal sunt necesare pentru un proces criminal.
Articolele 19 și 21 pe statuia curții
au dispensat necesitatea acestei constrângeri.
Presupusele camere de gazare nu au fost nici studiate nici descrise.
Revizionist American, Samuel Crowell,
în cartea sa briliantă din 2011 "Camera de Gazare a lui Sherlock Holmes",
scrie despre cum Aliații au prezentat doar 4 documente Germane
la procesele Nuremberg pentru a dovedi că Naziștii au gazat oameni,
și toate aceste documente erau traduse greșit
sau complet scoase din context.
Național Socialiștii, la procesele de crime de război,
au fost torturați în mare de evrei comuniști și interogatori Britanici,
deseori prin a avea testiculele zdrobite până admiteau holocaustul.
Procurori conduși de evrei în procesele Einsatzgruppen
au admis public că au fost martori la tortură
și au folosit personal amenințări cu moartea pentru a extrage mărturii.
Judecătorul din Comisia Armatei Simpson:
"Investigatorii puneau o cagulă peste capul acuzatului
și apoi îl loveau în față cu pumnul acoperit în metal,
îl loveau cu piciorul și îl băteau cu tuburi de cauciuc...
Toți mai puțin 2 Germani din 139 de cazuri ce le-am investigat
au fost loviți în testicule fără abilitate de recuperare."
Rudolf Höss era unul din ei.
El a fost arestat și torturat și hărțuit în a face mărturii ireale și absurde.
Răspunsul greșit îi oferea pedeapsă terbibilă.
Metoda de gazare ce el a mărturisit-o era total imposibilă.
Mărturii erau bazate pe tortură unde Höss a fost abuzat până în punctul
în care ar fi spus orice pentru a evita și mai mult din acest tratament.
Höss a fost mai apoi spânzurat, ca nimeni sa nu găsească adevărul.
Höss a mințit pentru a salva viețile soției și copiilor săi.
Toate acestea au fost confirmate într-o carte publicată în 1983
intitulată "Legiuni ale Morții", ce conține întâmplările
Sergentului evreu Britanic, Bernard Clark,
ce se laudă despre cum l-a torturat pe Höss
și i-a amenințat familia pentru a forța o confesiune.
Clark chiar a amenințat să trimită copiii lui Höss în gulaguri în Siberia
dacă nu mărturisește.
Dominația și controlul ebraic al proceselor era evident.
Chiar și călăul pentru cei 10 lideri Național Socialiști condamnați la moarte,
maestru chirurg John C. Woods, era un evreu,
iar spânzurările au avut loc pe 16 Octombrie 1946.
Sărbătoarea ebraică, Purim, în cartea Esterei, cei 10 fii ai lui Haman,
un inamic al evreilor, au fost spânzurați de ziua Purim.
Călăii au folosit o cădere scurtă în loc de o cădere lungă ce să rupă gâtul.
Victimele prin urmare au murit o moarte mai lungă datorită strangulării.
Ușa trapei a fost așa mică încât
câţiva bărbaţi au suferit accidente hemoragice la cap
când s-au lovit de marginea trapei în timp ce cădeau.
Cadavrele au fost incinerate și împrăștiate peste un râu
negându-le familiilor dreptul la o înmormântare ca și ultimă insultă.
"Procesul celor învinși de către biruitori nu poate fi imparțial,
nu contează cum este făcut... În toată această judecată
este un spirit de răzbunare, și răzbunarea este rareori justiție." - Senator Robert Taft
"Am fost aprins de furie timp de ani datorită "proceselor crimelor de război"
ce eu cred că au fost oribile și dezgustătoare și arată mai
degrabă a barbarismul Romei antice decât o așa zisă societate civilizată."
- Taylor Caldwell, romancier American
"Întodeauna am privit acuzația de la Nuremberg drept un pas înapoi
în lege internațională, și un precedent ce se va demonstra stânjenitor în viitor."
Learned Hand – Judecător în Circuitul S.U.A.
"Eu consider "procesele pentru crime de război" în general
și procesele Amiralului Doenitz în particular,
o chestiune de ipocrizie în masă rezultată dintr-o mahmureală creată de război."
- Amiral Stanton Merrill
"Din moment ce a fost convingerea mea cum că isteria emoțională de după război a fost
responsabilă pentru procesul și întemnițarea militarilor de grad înalt și ofițeri navali,
și că ar trebui să reflectăm cu rușine asupra eforturilor noastre pentru răzbunare asupra
bărbaților ce au făcut ceea ce noi am fi făcut pentru țara noastră, mă bucur
să am numele meu inclus în efortul de a rectifica această nedreptate făcută amiralului Doenitz
și oricăror altora ce au fost de asemenea tratați nedrept datorită dragostei pentru țara lor."
- Amiral Frederick Horne
"Am fost oripilat să văd Rusia Sovietică judecând din moment ce ei îșiși erau vinovați.
Mă bucur să-mi alătur numele acelora
ce încearcă să facă dreptate Amiralului Doenitz." - Adolph Menjou, Actor American
Propagandistul Soviet, Ilya Ehrenburg,
da, știi tu, evreul ce a încurajat genocidul
și violul în masă a femeilor Germane;
El știa despre un 6 milioane deja în Noiembrie 1944.
Ziare Englezești anunțau că Ehrenburg era pe cale să
publice o carte asupra pretinselor atrocități Germane.
El a descris cum 6 milioane de evrei au fost masacrați de către Germani.
Considerând cum durează luni pentru a scrie o carte,
numărul 6 milioane trebuie să fi fost prin preajmă cu mult înainte de Noiembrie 1944.
În timp ce Aliații erau pe cale să invadeze Germania,
Ilya Ehrenburg a scris următoarele în ziarul Știri Sovietice de Război,
publicat de către ambasada Sovietică în Londra:
"În regiunile ce le-au cucerit, Germanii au ucis toți evreii,
de la bătrâni până la copii cu arme.
Întreabă orice prizonier German de ce compatrioții săi
au anihilat 6 milioane de oameni inocenți și el chiar îți va spune simplu:
"De ce? Deoarece erau evrei."
Afirmația a fost repetată în același ziar pe 4 Ianuarie 1945,
și din nou pe 15 Martie 1945. Dar cum putea Ehrenburg să știe
că 6 milioane de evrei fuseră omorâți
înainte ca un singur soldat Aliat să pășească pe pământ German?
Pe 30 Aprilie 1945, când Hitler a murit și Germania s-a predat,
New York Times a raportat că mai mult de
6 milioane de prizonieri au fost eliberați,
nu uciși în tabere Germane de concentrare.
În Iunie 1945, înainte să înceapă procesele de la Nuremberg,
omul ce organiza asta, Procurorul Șef S.U.A Robert Jackson,
s-a întânlit cu 3 avocați reprezentând organizații ebraice majore și influente
pentru a le obține părerea pentru procesul ce vine.
În legătură cu pierderi ale populației ebraice, Jackson i-a întrebat direct:
"Cât de mari au fost pierderile ebraice?"
Unul din avocații evrei a răspuns spontan: "6 milioane."
Dar cum putea ști asta?
Adevărul este că numărul 6 milioane este o mantra, religioasă simbolică
ce a fost repetată de peste 200 de ori în media detinută de evrei
de-a lungul ultimului secol și mult înainte ca Hitler să fie născut
și mult înainte ca Național Socialismul să existe măcar.
După război, Sovieții, au pus acel număr total absurd.
Numărul 6 milioane era practic o mantra
ce a trepidat prin secolul 20,
fix de la sfârșitul secolului 19, când a început.
Numărul 6 milioane a început ca și apel de strângere de fonduri.
Evreii Americani strângeau fonduri pe motiv că
6 milioane de evrei în Europa erau în necaz, corect?
Și a început... evrei în Rusia, 6 milioane de evrei în Rusia sunt în necaz,
iar apoi în anii 30 a devenit: 6 milioane de evrei sub amenințare,
datorită lui Hitler și tot așa,
iar apoi în final la Nuremberg a ajuns la modul trecut.
6 milioane de evrei au fost uciși
și ai ceva de genul 200 de ziare cu titlul acela.
Este extraordinar modul în care acel număr mantra,
ce nu a contat în niciun sens niciodată, bine?
Este important să apreciem că nimeni nu a numărat 6 milioane
sau s-a uitat în vreun fel ca și cum ar fi numărat 6 milioane
la procesul Nuremberg după război, corect?
Era doar acel număr ce a fost dat ca și mantra,
prin ziare, 6 milioane de evrei în Europa.
În cartea sa, "Primul holocaust,
originea surprinzătoare a numărului 6 milioane",
Don Heddesheimer ilustrează că numărul 6 milioane
de fapt datează înapoi la campanii ebraice de strângeri de fonduri
ce au început la sfârșitul secolului 19 și au ajuns în vârf în mijlocul anilor 20.
În decurs de aproape 100 de ani,
evrei au răspândit zvonul că 6 milioane de evrei în Europa sufereau,
și uneori mergeau atât de departe încât să spună că 6 milioane de evrei au murit deja.
New York Times deținut de evrei era mijlocul principal pentru propagandă
ce chiar includea cuvinte la modă precum exterminație și holocaust.
După ce sionista Declarație Balfour a fost semnată,
evreii au pretins că 6 milioane de evrei în Europa
erau sub amenințare de exterminație dacă nu primesc o țară în Palestina.
Asta a fost 14 ani înainte ca Național Socialiștii să ajungă la putere
și 24 de ani înainte ca pretinsul holocaust să înceapă.
Originea acestui număr de 6 milioane nu este bazată
pe vreo cunoștință factuală legată de pierderi de populație ebraică.
Este un pur și simplu un număr simbolic, fictiv și mistic.
Scris în Torah ebraică este o profeție cum că evreii
vor fi lăsați să se întoarcă în Israel mai puțin 6 milioane din poporul lor.
"Vă veți întoarce minus 6 milioane"
Cartea "Dogma Holocaust a Iudaismului"
descrie cum numărul 6 milioane este derivat cabalistic.
Numărul 6 milioane este un număr simbolic cu o însemnătate religioasă
iar holocaustul este parte din dobma religioasă a iudaismului.
Benjamin Blech a confirmat această realitate în propria sa carte
"Secretele cuvintelor ebraice."
Încă de la dezvoltarea poveștii holocaust în procesele Nuremberg,
evreii au cultivat și propagat abil acestă poveste
ce a fost ridicată la statut de religie.
Holocaustul este singurul genocid afirmat ce a devenit
o industrie de miliarde de dolari, ce a permis evreilor
pentru a stoarce sute de miliarde de dolari de la Germania
și Statele Unite, din care mulți au fost folosiți pentru a finanța noul stat Israel.
Conform AMCHA în Israel, un supraviețuitor de holocaust este orice evreu
ce în 1933 locuia oriunde sub regimul Național Socialist.
Asta califică orice evreu ce a părăsit Europa către America sau în altă parte în 1933,
și a trăit în confort și siguranță în timp ce războiul continua.
Ei sunt îndreptățiți la mii de dolari într-o singură plată
pe lângă pensie lunară pentru holocaust.
Poveștile în sine ale holocaustului vin din 2 surse:
oficialii înalți ai Partidului Național Socialist
ce au fost forțați și torturați în timpul proceselor Nuremberg,
și supraviețuitorii evrei ce au ieșit din aceste tabere de concentrare.
Mărturiile ebraice variau între gazări,
urși și vulturi ce mâncau evrei în cuști,
vaporizarea a 20.000 de evrei aproape de Auschwitz cu energie atomică,
torturare și ucidere de prizonieri evrei
pe tempoul unui tango special compus pentru moarte,
omorârea evreilor prin aburi precum homarii, la Treblinka,
electrocutarea lor până la moarte, câini muzicali de tabără
ce sfâșiau evreii ce cântau fals într-o orchesră a morții,
homosexuali ce erau gâdilați până la moarte, gheizere de sânge ebraic,
evrei fiind făcuți abajururi și săpunuri,
carturi pe șine ce aruncau evreii direct în cuptoare,
aparate Naziste de masturbare și, da,
mărturii adiționale ce au fost date ce sunt la fel de ridicole.
Îngropați în viteză,
sângele vărsat în sus!
Fântână macabră
...un lucru ce l-am auzit ce nu-l voi uita vreodată, și el a zis:
"Naziștii iau copilașii noștrii evrei mici
și îi rup în două de picioare,
și îi aruncă în Nister." Nister este un râu.
Așa, au spus că pentru fiecare persoană ce ia viața lor,
ei vor tortura până la moarte 5 din noi.
Apoi ne-au pedepsit. Pentru fiecare om ce fugea printre sârme,
ei luau 100 de deținuți și îi ucideau în fața tuturor.
Cea mai măreață poveste de dragoste ce am spus-o vreodată în emisiune.
Herman Rosenblat a primit atenție internațională
pentru povestea sa despre cum a fost un mic băiat înfometat într-o tabără de concentrare Nazistă,
căruia i s-a aruncat mere în fiecare zi de către o mică fetiță
pe celalată parte de gard.
Ani mai apoi, conform poveștii, Rosenblat a întânlit-o pe aceași fată
la o întânlire în New York și a cerut-o în căsătorie pe loc.
Eu veneam în fiecare zi, aduceam mărul ce îl aveam
jacheta mea, și o bucată de pâine și el spunea: "Te văd mâine".
Povestea i-a dus pe Herman și Roma Rosenblatt la Oprah de 2 ori
și în ziare peste tot în lume.
Ei de asemenea au obținut o carte și o negociere de film, dar povestea nu era adevărata.
De ce ai făcut-o?
De ce ai spus o așa mare minciună unor atât de mulți oameni atât de mult timp?
Nu a fost o minciună... a fost, eu... a fost imaginația mea.
Iar în imaginația și mintea mea eu am crezut-o,
și chiar și acum eu cred că ea a fost acolo și mi-a aruncat mărul.
Cum poți spune că nu a fost o minciună?
Nu a fost adevărată și tu știi că nu este adevărată.
Da, nu este adevărat, dar în imaginația mea a fost adevărat.
Membrii din familia sa spun că motivația sa reală au fost banii.
Herman și Roma Rosenblatt și-au spus public povestea falsă
timp de mai bine de un deceniu dar totul a căzut acum 6 săptămâni
după ce savanți ai holocaustului au dovedit că a fost fizic imposibil
ca prizonierii să se apropie de gard
în tabăra de concentrare unde Herman a fost ținut
și că familia lui Roma a fost de fapt la mai mult de 200 de mile depărtare atunci.
Rosenblat este remarcabil de vehement despre anii săi de minciună.
Îmi pronunț dragostea mea pentru tine, pentru totdeauna.
Când te uiți la asta, te face cumva incomod?
Nu.
Crezi că acela a fost lucrul corect de făcut?
Da.
Și în timp ce erai sus pe scenă în fața tuturor acestor oameni,
în mintea ta nu te gândeai
- "Eu nu spun adevărul aici"? - Nu.
Deci, dacă ar trebui să o faci din nou, ai spune aceași poveste?
Da.
Ai face-o?
Da.
Pur și simplu nu știu ce să spun.
Adică, este imaginația sa dar el știe că nu este adevărat...
El spune că a creat o lume a fanteziei și el trăia în acea lume fantastică.
Iar fiul său spune că a încercat să-l oprească.
Da.
- Doamne ferește. Bine, mersi, Dan. - Cu plăcere.
Mietek Grocher face turul Suediei vorbind cu copii,
spunându-le despre ororile din taberele de concentrare Germane.
S-a dovedit că povestea sa a fost un plagiat direct
dintr-o carte de ficțiune numită "Mila 18" din 1961.
Joseph Hirt din Pennsylvania a dat discursuri publice ani de zile
unde a afirmat că a scăpat de la Auschwitz
și chiar că l-a întânlit pe maleficul Nazist Dr. Josef Mengele.
El acum a mărturisit că a falsificat întreaga poveste.
El a admis că totul a fost o minciună.
Hirt chiar și-a tatuat un număr fals de închisoare pe braț
pentru a face oamenii să-i creadă minciunile.
Otto Uthgenannt a fost plătit siclii ani de zile pentru a lectura în şcoli Germane
despre experiențele sale în holocaust.
El a vorbit despre Noaptea Sticlei Sparte,
cum a pierdut 72 de rude, incluzând mamă, tată și soră,
și cum el însuși a fost deținut la Buchenwald.
Însă, Otto acum admite că întreaga poveste a fost o minciună.
Misha Defonseca a scris un memoriu bine vândut
despre experiența ei în holocaust.
Povestea ei a fost publicată aproape acum 20 de ani drept
"Misha, un Memoriu al anilor de holocaust."
Cartea descrie cum, atunci când avea 6 ani,
părinții săi evrei au fost luați din casele lor de către Naziști
și cum a pornit de-a lungul Belgiei, Germaniei și Poloniei să-i găsească pe jos,
trăind din resturi de mâncare furate până a fost adoptată de o haită de lupi.
Ea de asemenea a pretins să că a împușcat un soldat Nazist în auto-apărare.
Povestea a devenit un mare succes și chiar a fost făcută într-un film în Franța,
dar în 2008 a fost descoperită drept un fals și totul era o minciună.
Autoarea a cărui nume real a fost găsit să fie Monique de Wael a zis:
"Nu este adevărata realitate, dar este realitatea mea...
Sunt momente în care îmi este greu să diferențiez
între realitate și lumea mea lăuntrică."
Michele avea acum să plătească înapoi banii cu care ea a fost premiată
ce erau în total 22.5 milioane de dolari.
Elie Wiesel ne-a spus timp de 50 de ani că în timp ce era la Auschwitz
el a fost tatuat pe brațul stâng cu numărul A-7713.
El de asemenea adaugă că tatălui său i s-a dat numărul A-7712,
dar un supraviețuitor real de la Auschwitz, Myklos Grüner,
afirmă că Elie Wiesel este un impostor.
Myklos ce chiar a fost în tabără afirmă că Elie Wiesel
a furat identitatea unui bărbat real numit Lazar Wiesel,
căruia aparținea de fapt numărul A-7713.
În primul rând, dacă te uiți la brațele sale, Elie Wiesel nu are un tatuaj.
Numărul A-7712 de fapt a fost dat
unui bărbat numit Abraham Wisel, fratele mai mare al lui Lazar.
Elie Wiesel niciodată nu a afirmat că a văzut vreo cameră de gaz de ucidere.
În schimb, el pretinde că a fost martor la Germani malefici aruncând bebeluși evrei
în flăcări gigantice ridicându-se dintr-o groapă,
dar asta de asemenea a fost corectată de către savanți, istorici și ingineri.
Auschwitz a fost construit peste o mlaștină cu o cantitate mare de apă
ce a făcut imposibilă arderea de cadavre în șanțuri.
Să nu mai mentionăm că ar fi fost imposibil pentru cadavre umane
să fie consumate total de flăcări în acestă manieră, datorită lipsei de oxigen.
Myklos, însă, spune că nu a văzut niciodată vreun șanț unde copii erau arși.
Elie Wiesel explică
"Unele evenimente au loc, dar nu sunt adevărate;
altele sunt, cu toate că nu s-au întâmplat vreodată."
În 1986, Myklos Grüner s-a întânlit cu Elie Wiesel în Stockholm.
Myklos a crezut că e pe cale să se întânlească cu Lazar Wiesel,
dar după întânlire Myklos a spus:
"Am fost șocat să văd un bărbat pe care nu l-am recusnoscut deloc.
Nu a fost tovarășul meu prizonier."
Myklos a fost de asemenea surprins că Elie nu putea vorbi Magiară,
dar vorbea Engleză cu un puternic accent Franțuz,
cu toate că Wiesel pretinde că a fost născut în Ungaria.
Nici Elie Wiesel nici tatăl său Shlomo Wiesel
nu sunt numiți în documente din Auschwitz sau Buchenwald.
După război, Elie Wiesel s-a alăturat grupului terorist Irgun.
Oricum, Elie Wiesel astăzi răde în drum spre bancă
deoarece cartea sa cea mai vândută, "Noapte"
i-a adus recunoaștere internațională și milioane de dolari.
El a câștigat Premiul Nobel pentru Pace în 1986.
Unul din mii de supraviețuitori reali, evrei din taberele Germane,
comunitatea ebraică internațională
a ales sioniști și mincinoși plini de ură
să răspândească propagandă anti-Germană.
Dar, desigur, nu toți evreii mint.
Mulți evrei nu sunt de acord cu narativul holocaustului.
Mulți din ei au mărturisit că ei nu au văzut vreodată ucideri sau gazări în masă,
dar acești evrei au fost efectiv reduși la tăcere
de către organizații sioniste anti liberă exprimare pentru a acoperi adevărul.
Paul Rassinier a fost arestat de Gestapo în Octombrie 1943
și deportat către Germania unde a fost ținut prizonier
până la sfârșitul războiului, în taberele de concentrare Buchenwald și Dora
Rassinier a fost întristat de multele minciuni și mituri
ce circulau despre taberele de concentrare.
Membrii rezistenței Franceze ce au fost de asemenea deținuți
în variate tabere de concentrare Germane în timpul războiului,
incluzând Auschwitz și alte presupuse tabere de moarte,
toți au dat mărturii a tratamentului lor de către Germani
și ei toți au negat orice cunoștință de camere de gazare
și un program de ucidere în masă în tabere.
Rassinier a spus că
"Niciodată în niciun moment nu au intenționat autoritățile
responsabile din Al Treilea Reich să ordoneze exterminarea de evrei,
în acest fel sau oricare altul."
Maria Van Herwaarden a mărturisit despre experiența sa în tabără
într-o Curte în Toronto în Martie 1988.
Ea a mărturisit că a fost martoră la morțile multor tovarăși prizonieri
datorită bolii și în particular tifos, și a văzut unii luându-și viețile,
dar nu a văzut deloc vreo evidență de uciderei în masă,
gazări sau de orice program de exterminare.
Evreul Benedikt Kautsky, ce a stat ani la rând
din 1938 în 1945 în tabere de concentrare, 3 ani în Auschwitz, a spus
"Am fost în marea tabără de concentrare în Germania.
Trebuie să declar adevărat că nu am văzut niciodată în nicio tabără
ceva ce să arate precum camere de gazare."
O femeie ebraică numită Marika Frank
a sosit la Auschwitz-Birkenau din Ungaria în Iulie 1944,
când 25,000 de evrei au fost așa ziși gazați și incinerați zilnic,
conform poveștii oficiale.
Ea a mărturisit după război că nu a auzit și nu a văzut nimic despre camere de gazare
în timpul în care a fost deținută acolo.
Scriitor evreu Gerard Menuhin spune
"Holocaustul este cea mai mare minciună din istorie.
Germania nu are nicio vină pentru Al Doilea Război Mondial."
Presiunea ebraică a impus legi în societăți democratice
pentru a preveni întrebări iar promovarea și îndoctrinarea neîncetată
a aceluiași incontestabil "holocaust" dovedește că este o minciună.
Din ce alt motiv nu i-ar fi permis nimănui să se îndoiască de asta?
Profesorul evreu Norman Finkelstein spune
"Holocaustul s-a dovedit a fi arma perfectă
pentru a respinge critică la adresa lui Israel...
Holocaustul s-ar putea să devină cea mai mare hoție
din istoria omenirii."
Șef rabin evreu Arye Friedman spune
"Holocaustul este o ficțiune istorică de succes."
Profesor evreu Roger Dommergue a spus:
Eu ştiu că holocaustul este un fals complet,
deoarece este foarte ușor de făcut, deoarece este o simplă problemă tehnică de aritmetică
ce ar putea fi rezolvată de către un copil în liceu.
Acum, orice chimist știe că nu poți să gazezi oameni cu acid de cianură...
- Așă îi zice în Engleză? - Da, acid cianhidric.
Acid cianhidric. 1000 sau 2000 de oameni deodată este bine știut.
Și chiar și cele mai importante ziare Americane ebraice,
precum Cartea Anuală ebraică Americană,
au spus că au fost 3.003.000 de evrei în Europa ocupată în 1942,
prin urmare, nu văd cum ar fi putut să ucidă 6 milioane de evrei
când erau doar 3 milioane. Cred că toată lumea poate vedea asta.
M-am înrolat în 1944. A fost în război, dar războiul s-a terminat în 1945,
precum toată lumea credea,
eu credeam că Hitler a fost un monstru adevărat precum toată lumea zicea că a fost.
Dar de când am studiat ce s-a întâmplat sub Nazism,
ce a vrut Hitler să facă și ce a spus, când îi citești cărțile -
oricine poate citi "Mein Kampf", sau poate citi
"Mitul Secolului 20", de Rosenberg,
şi toată lumea poate vedea ce s-a întâmplat în aceşti ultimi 50 de ani
cu care Hitler nu a avut de a face și nici cea mai mică influență,
deoarece Nazismul a fost mort timp de 50 de ani.
Ce s-a întâmplat, ți-am spus în lectura mea, este absolut incredibil.
Iar în vârful tuturor, îi poți vedea pe evrei.
Ți-am spus am studiat cărți ce chiar exprimă Nazism - adică
"Mein Kampf" și "Mitul Secolului 20" de Rosenberg.
Am studiat ce s-a întâmplat în timpul războiului și în special
ceea ce Hitler a făcut de fapt ce este ascuns, este ținut ascus de noi.
Ce a făcut în Germania.
Iar singurul lucru ce noi îl știm despre Hitler este că a ucis 6 milioane de evrei
ce au fost executați în camere de gazare ce nimeni nu le-a văzut vreodată.
Acela este singurul lucru ce oamenii îl știu despre Hitler.
Dar când știi cu adevărat ce a făcut el, ce a făcut de fapt în Germania,
când ai studiat toată aceasta,
vezi că ai fost complet, complet...
înșelat, să folosesc un termen politicos.
Stephen F. Pinter, ce a servit drept avocat
pentru Departamentul de Război S.U.A. în forțele de ocupație în Germania
și Austria timp de 6 ani după război, a făcut următoarea declarație:
"Am fost în Dachau timp de 17 luni după război ca și avocat al Departamentului S.U.A,
și pot declara că nu a fost nicio cameră de gazare în Dachau.
Nici nu a fost vreo cameră de gazare la oricare altă tabără de concentrare Germană."
Îți provoc istoria din nou. Nu există absolut nicio evidență
că 6 milioane de oameni au fost puși în tabere de concentrare.
Nu au decât 16 milioane de tot oricum.
Dar în ciuda opoziției ebraice față de integritate istorică,
revizioniști de holocaust rup barele
ridicate în jurul întemnițării conștiinței lor și vorbesc deschis.
Robert Faurisson, spre exemplu, un specialist Francez recunoscut
în analiză de documente, a declarat că niciun document nu a fost găsit
ce dovedește că un plan pentru "exterminație ebraică" de către Al Treilea Reich
a fost vreodată contemplat - expulzare, da - dar exterminație, nu.
Ca și pedeapsă pentru provocarea liniei oficială a holocaustului,
Faurisson a fost în mode repetat victimă a atacuri fizice,
nenumărate procese legale, înghețarea contului său bancar, și amenzi grele.
În anul 2000, savant Elvețian Jurgen Graf,
autor al cărții "Escrocheria holocaustului",
după ce a primit o snetință de doi ani de închisoare pentru
presupusa îndoială a existenței camerelor de gazare în Auschwitz,
a fugit către Saint Petersburg unde trăiește de atunci ca și exilat.
Acolo în Saint Petersburg, Graf este implicat în a examina arhive Sovietice,
ce Graf afirmă - când sunt permise pentru eliberare -
vor aduce versiunea ebraică oficială a holocaustului în genunchi.
În mod particular scandalos, și o lovitură liberei exprimări și cercetarea istorică,
este arestul avocatului German Horst Mahler.
În 2009, Mahler a fost condamnat de către 2 curți Germane
la 11 any de închisoare în total pentru "crime de opinie",
una din ele fiind afirmația lui Mahler că
"versiunea oficială a holocaustului
este cea mai măreață minciună vreodată perpetuată în istoria umană."
Beneficiile exagerării holocaustului
au fost enorme pentru evrei sioniști, și financiar și politic.
Holocaustul este astăzi folosit drept o armă a rușinii
din moment ce multe grupuri rasiale exploatează empatia
ce Europeni Albi sunt știuți că au,
pentru a îi prinde în vină într-o vină colectivă
prin a face Albii să se simtă rușinați și vinovați despre trecutul lor.
Dă-le vinovăție.
Așa este, absolut.
Trebuie să jucăm acea vinovăție.
Aduc totul din trecut. 50 de ani.
Dacă cei de stânga, comuniști sau evrei aud o persoană discutând
orice legat de imigrație, demografie sau realism rasial
ei imediat etichetează acea persoană drept
un neo-nazist, următorul Hitler sau antisemit.
Asta este făcută pentru a oprii conversația
și pentru a face persoana să pară precum un bigot urâcios.
Chiar foarte periculoasă, retorica fascistă, rasistă.
Oamenii nu mai cred că este bine să fii un nenorocit de Nazist.
Este practic la fel ca și a îl cita pe Hitler.
O adunătură de fasciști, oportuniști, plini de ură
încercând să adune simpatie cu filme propagandă gunoi.
Am comparat pe toţi ce vorbeau despre marxişti culturali cu
Naziştii fascişti ce au inventat termenul.
Rasismul este în mod special sensibil
împotriva indivizilor ce sunt uciși cu milioanele.
Lucruri foarte rasiste și antisemite. Este chiar stânjenitor,
dar asta îmi aduce aproape de casă, din moment ce unii din familia mea
se aliniază cu modul acesta de gândire. Ei nu cred că s-a întâmplat.
Doar vor să șteargă toată acea istorie.
Sună precum bunicul meu sau orice altă persoană rasistă ce o știu.
Dă vina pe evrei! Este practic bunicul meu.
Desigur, ea nici măcar nu crede că holocaustul s-a întâmplat.
Ei bine, adică, el a ucis cam 6 milioane de evrei. Crede-o sau nu.
El de asemenea a ucis 6 milioane de evrei. Ascultă, vacă nenorocită, bine?
When you kill 6 million Jews,
nu contează ce ai făcut în trecut.
- Holocaust? - Holocaust, da.
- Vom vorbi cu Mercedes Carrera... - Cei 6 milioane.
6 milioane...
- Când am fost... când am fost... - 6 milioane...
6 million...
Au fost 6 milioane.
Erau 6 milioane.
Narativul holocaustului este folosit pentru a împuternici identitatea ebraică,
simultan cu sublinierea, demonizarea
și discreditarea identității Albe Europene.
Este folosit ca și armă manipulativă împotriva tuturor Europenilor Albi.
Mi-am făcut cercetarea. Mi-am făcut cercetarea.
Ești al dracului de bătrân. Bătrân.
Ești un nenorocit de bărbat Alb. Da!
…în America. Da, utite-te la toţi negrii ce sunt… Mexicani
Asta nu este vreo nenorocită de problemă comparativ negrii… poliţia
Rahat!
???
Eşti un bărbat Alb!
Aasta este rahat!
Eşti un bărbat nenorocit Alb!
Acum, tu îmi datorezi mie bani. Bine? Îmi datorezi despăgubiri. De ce asta?
Deoarece fiecare libertate ce eu o am,
și am luat-o drept merit în întreaga mea viață,
a fost făcută posibilă prin avere ce strămoșii mei au furat.
De acord.
Narativul holocaustului este în principal folosit pentru a descuraja polițe
precum naționalism și, în schimb, a promova globalism
și multiculturalism în lumea Vestică.
Europenilor mereu le este reamintit
"Niciodată nu uita. Niciodată din nou", și că ororile nu vor fi repetate din nou.
Asta este făcută pentru a spăla pe creier Europenii
pentru a nu se ridica pentru națiunea și rasa lor.
Prin acest narativ, Europenii sprijinesc politica
ce protejează drepturile grupurilor de minorități în schimbul propriului lor popor.
Orice critică împotriva evreilor sau statul ebraic al Israel
au fost practic ilegalizate.
Holocaustul ebraic transformat într-o religie,
în care nicio deviație de la ortodox nu este acceptabilă.
Chiar și dacă au fost multe holocausturi
și mai mărețe genocide prin istorie,
holocaustul ebraic este singurul ce contează și este, desigur,
singurul a cărei doctrine are critica criminalizată.
De fapt, este singurul eveniment istoric
ce este interzis prin lege a fi criticat în multe țări.
Motivul pentru care probabil niciodată nu ai auzit măcar de această cercetare,
ce a dovedit povestea oficială să fie falsă,
este deoarece cercetători ce au îndrăznit să exploreze multele inconsistențe
și contradicții ale poveștii holocaustului au fost supuși
la atacuri fizice, incluzând hărțuire, vandalism,
distrugere de carieră, împușcare din măsini capcană, asalturi fizice
și chair bombardări cu foc a depozitelor unde își țineau munca.
Organizații ebraice și sioniste împotriva liberei exprimări
fac tot ceea ce pot pentru a suprima adevărul
prin cenzura internetului
și arderea de cărți ce expun minciunile lor.
Mulțumită presiunii de la organizații anti liberă exprimare,
Facebook, Youtube și alte media sociale
fac to ce pot pentru a reprima și reduce la tăcere adevărul,
și nu ne putem măcar baza pe aceste platforme să fie folosite în viitor.
Wikipedia și Goolge sunt ambele monitorizate
pentru a se potrivi narativului politic corect pentru a înșela populația.
Mo'etzet Yesha, în legătură cu Israelul Meu,
a aranjat o zi de instrucțiuni pentru redactori Wiki.
Scopul zilei este să îi învețe pe oameni cum să redacteze în Wikipedia,
ce este sursa numărul 1 a informației astăzi în lume.
Ca și mod de exemplu, dacă cineva caută flotila Gaza, noi vrem să fim acolo.
Noi vrem să fim oamenii care influențează ce este scris acolo,
cum este scris, și să ne asigurăm că este echilibrat și sionist în natură.
Am venit aici pentru a învăța mai mult despre cum noi, ca Israeliți și ca evrei,
putem apăra Israel pe internet
și particular în cazul Wikipedia.
Wikipedia este un sistem un pic complex
și este uneori greu să îți dai seama de reguli.
Eu personal am încercat să editez lucruri în Wikipedia ce erau împotriva Israelului.
Cunoștința este importantă pentru orișicine vrea să fie activ
în a apăra Israel pe internet,
ca să putem să megerm și să vedem informația și să putem spune
"asta nu este tocmai corect, este pe doar o parte din poveste"
eu pot, am puterea și dreptul să schimb asta.
Iar în general, este foarte important pentru noi să fim pe internet,
lucrând să ne apărăm pe noi însine și să demonstrăm lumii
și nouă înșine că suntem drepți, că avem dreptate,
și deoarece chiar acum, dacă te uiți pe internet,
dacă cauți anumiți termeni cu Israel
este doar plin cu antisemitism, anti-sionism și gunoi
și nu suntem îndeajuns ce mulți lucrând să contracarăm asta
și să ne asigurăm că cealaltă parte din poveste,
partea noastră din poveste, partea corectă a poveștii,
avem prezentarea corectă, prezentarea ce este necesară, așa...
În presupusele noastre țări democratice libere
ce deseori se mândresc că sunt tolerante,
invadatori din lumea a treia acum violează femei Europene
și primesc cele mai delăsătoare sentințe.
Între timp, negaționiști de holocaust sau antisemiți
pot primi mulți ani de închisoare pentru simpla îndoială a unui eveniment istoric.
Este clar că guvernele noastre nu mai lucrează pentru poporul nostru.
Conform lui Gerard Menuhin,
au fost 117.344 acuzații de crimă de gând
în curțile Germane între anii 1994 și 2004.
În jur de 2000 de oameni sunt puși sub proces în fiecare an pentru negare de holocaust,
ce poate oferi până la 5 ani de închisoare și o amendă.
Majoritateaoamenilor în Anglia, America, Australia
nu au nicio idee ce tiranică este această țară.
Avem mai mult de 2.000 de procese, mai mult de 2.000 de judecăți pe an,
iar asta de-a lungul a mai mult de 10 ani.
Prin urmare, îți poți imagina cât de mulți oameni au suferit din asta
și câte familii au fost distruse.
Şi şi-au pierdut slujbele şi tot aşa. Pentru că au spus adevărul.
Pur și simplu pentru întrebări, simplă investigație în sursele pentru asta.
Nu promovează nicio idee, ei pur și simplu întreabă
- Întrebările precum dumneata. - Da.
Da, iar acum în... ce s-a întâmplat în Paris este doar pentru noi,
deoarece toate capetele națiunii au zis:
"Presa liberă şi însemnătatea, libertata sunt cele mai măreţe lucruri pentru democraţie.”
Prin urmare, eu zic, eu folosesc această libertate.
ADEVĂRUL NU SE TEME DE INVESTIGAȚIE DAR HOLOCAUSTUL DA
Holocaustul este o poveste ce globaliștii
nu permit a fi dezbătută sau pusă la îndoială.
Oricine pune la îndoială povestea, este imediat etichetat drept rasist,
un Nazist ce vrea să ucidă 6 milioane de evrei
și un negaționist de holocaust, bigot sau antisemit.
Această tehnică de etichetare este folosită să descurajeze dezbatere
și discuții depsre holocaust în Al Doilea Război Mondial.
Revizionismul de holocaust este astăzi considerat o chestiune tabu
cu legi și sentințe de închisoare aplicate Europenilor
ce se îndoiesc de narativul politic corect al holocaustului.
Aceasta este o mare contravenție a articolului 19
în Declarația de Drepturi Umane a Națiunilor Unite.
Toată lumea are dreptul la libertatea de opinie și expresie;
acest drept include libertatea de a avea opinii fără interferențe
și să cauți, să primești și să oferi informații și idei
prin orice media și fără considerație de granițe.
Simplul fapt că legi împotriva negării holocaustului există în Europa
ar trebui să ridice o sprânceană.
Adevărul nu se teme de investigație.
Cu siguranță nu trebuie să faci legi pentru a proteja istoria,
decât dacă încerci să protejezi o minciună.
Adevărul stă pe propriile picioare.
Da, holocaustul este o mare afacere,
deoarece Germania până acum a dat evreilor,
cred, cel puțin 200 de miliarde de dolari, așa că este afacere mare.
Iar unii din voi încă primesc $1.000 pe lună
și o grămadă de oameni nu știu asta,
și apoi oamenii nu realizează cine a adus sclavii în America.
Erau nave ebraice.
Stai, stai, stai un minut, asta este ceva complet diferit.
Hai să luăm o pauză. Deoarece această problemă despre care vorbim astăzi aici
este dacă a fost sau nu un holocaust.
Vom vorbi despre sclavie și cine i-a adus aici mai încolo.
Ne vom întoarce după reclamă.